155 



enligt min mening också det egendomliga faktum, som utgör 

 ett af hufvudresultaten af ofvanstående undersökning, att näm- 

 ligen den nordiska bosättningen på vidsträckta områden fått 

 ge vika för finnarna. Att detta skett småningom och under 

 en mycket lång tid, det ligger i sakens natur och det framgår 

 tydligt och klart af ortsnamnen. Märkas bör äfven att de ej 

 veta berätta något om krig och örlig. Det enda namn, som 

 mig veterligen kunde innehålla något minne om krigiska tider, 

 är Valaskdllio i Mietois. Det hette i äldre tider Walutoshal- 

 lioby, Walueteskallio (1434), Valnotuskallio (1437), Walucdis- 

 kallio (1418: Svb), hvilket jag tolkar såsom ett Valvotus-Tcallio 

 d. v. s. en klippa där man bevakar trakten. Måhända är det 

 närbelägna Liuskallio i Virmo (1375 LiwsJcalle: Svb.; 1498 

 lijwskallio: Arw. handl. V; 1540 Liivslcalliå) en pendant här- 

 till. Första leden vore fsv. Hus och namnet skulle då beteckna 

 en klippa, där vakteldar eller vårdkasar upptändas. 



En jämförelse mellan de nu behandlade förfinskade ort- 

 namnen och ortnamnen i våra svenska trakter leder utan 

 tvifvel till det resultat, att de förra äro äldre. Detta har jag 

 försökt ådagalägga i min undersökning „I)en svenska befolk- 

 ningens ålder i Finland, belyst af ortnamnen" (Finska forn- 

 minnesföreningens tidskrift XXI: 3). Jag tror allt fortsättnings- 

 vis att detta resultat i hufvudsak är riktigt 1 , om jag och på 

 grund af nu anförda fakta i vissa detaljer ändrat åsikt, Sär- 

 skildt vill jag här framhålla, att det utan tvifvel var oriktigt 

 att uti t. ex. de förfinskade stad-namnen och andra äldre 

 namn vilja se minnen af den yngre svenska befolkningen, 

 hvarigenom den svenska inflyttningen måste antagas vara 

 äldre än de arkeologiska fynden medgåfvo. På grund af de 

 fakta jag ofvan framhållit tror jag numera, att vi med ganska stor 



1 Se den polemik som förts i frågan i Finsk tidskrift 1902. 



