104 



i ortnamnet Viiala (i Nådenda], Lempäälä, Valkeala; därjämte 

 Viialanjoki i Lempäälä; 1481 namnes en Poeter Wijalast 

 från Tennilä socken i Tavastland: Hausen 1). Detta Wiia 

 kan utgå från något af de talrika skandinaviska namnen på 

 Vé- (Vébigrn, Vébrandr, Véleifr, Vémundr o. s. v.; jfr Vai- 

 vaistenhjlä i St. Marie, som kanske utgår från ett germanskt 

 namn på Vä-); därjämte känna vi äfven det enkla Véfe) såsom 

 mytiskt personnamn (Noreen, Aisl. gr. 3 § 397, 3, a) och från 

 vår egen medeltid ha vi Vie bevaradt såsom tillnamn (1407 

 Iop Vie, nämndeman i Helsinge: Svb.). 



Ehuru sålunda svenskt ursprung i detta fall är möjligt, 

 måste dock sammanställningen anses för osäker, tj vi ha 

 å andra sidan sådana finska ortnamn som Viianki (Hyryn- 

 salmi), Viianto (Pielavesi), som möjligen äro bildade på samma 

 ordstam, som ingår i Viiala, Viianen. Till dessa hör kanske 

 äfven Viiari i Kisko. — Om Viasvesi, Viasvuori se nedan 

 Harjavalta. — Viianen förekommer äfven i Töfsala och Lai- 

 hela. 



Viikainen (1540 VijJcas); se Viikka. 



Ampela (utt. AmBerla); fsv. Arnbiorn, Anbiorn (senare 

 ofta på Am-; se Lundgren s. 15). Här ha vi väl närmast 

 att antaga den obrutna formen (lat.) Anbernus. 



Krookila; se Krookila i Reso, KrooTca i Brunkala. 



Hakuni; fsv. Hogne, isl. Högni « *Haguni): flit, 

 Haguno. Jfr Hauninen i Reso, Houna i Nousis m. fl. 



Händilä (utt. Hänplä); fsv. Haente. Se Häntelä i 

 Halikko, Händi i Lunda, Virmo m. fl. 



Bandala (utt. RanDala); fda. Rand, Randi. Mantda 

 är dock ett mycket vanligt finskt namn och härledes väl i de 

 flesta fall från fi. ranta « sv. strand). 



