111 



Alsila (1540 Alssala); kunde återge ett svenskt namn 

 på Als-, jfr t. ex. Alsböle i Sagu (troligen <^ *Alfs-böle). 



Arvassalo (1368 Aruasal, 1372 Aruesala, 1374 Arffue- 

 sala, 1376 Aruesalo, 1540 Aruasalo); första kompositionsleden 

 är säkerligen fsv. Arve, senare leden åter kan vara det fi. 

 solo (= ö, skog) eller det i nordiska ortnamn så vanliga sala 

 (uti t. ex. Uppsala; jfr £a£o i Uskela). I det senare fallet 

 skulle vi här hafva ett nordiskt ortnamn; de älsta formerna 

 tala snarast härför. 



Ella « *EUilä; 1691 Ella, 1702 Ella); fda. Ellt, isl., 

 no. £7/«, fht. -E7£i, £7to. Jfr Ellinen i Pöytis, 2?W«Zä och 

 £7/o i Lillkyro, Ella i Eura. 



Valtola (utt. ValDolai; se Valtila i Angelniemi m. fl. — 

 Valtonen är ett vanligt finskt släktnamn. 



Haloila: se Virmo. 



Pyörilä (utt. Piiärlä ■< *Piiärnlä <; *Puörnilä; 1650 

 Pyörlän); fsv, Biom, Biörn. Jfr Björni i denna socken, 

 Eura. Pyörilä finnes också i Töfsala. 



Hallu (1411 Hallu); fsv. Hatte; fda. Hälla, Halli. Se 

 i/rtW« uti Bjärnå. 



J/w£« f< '-Aunela); fsv. A#ne, fda., no., isl. A#m. 

 Namnet kan dock äfven vara förkortadt af ett äldre *Auvala 

 (se Pemar). 



Puonii; fsv. Bonde. 



Kärro; fgt. Charra (se Pipping, Ardrestenarna s. 25). 

 Det kan dock äfven jämföras med Skärra i Lillkyro (se 

 detta). 



Pirilä 1. Birilä, vanligt namn; fsv. Birge. Se Kiikala 

 m. fl. 



Hyyninen; fsv. Hygne eller kanske fgt. Hyna (Pipping, 

 Ardrestenarna s. 25), uppvisadt äfven från Finland: Inge Hy- 



