128 



emot om Pernala i Reso, Pernilla i Storkyro ville antaga att 

 de vore svenska ortnamn, så vore detta förhastadt — äfven 

 om de erkändes vara lånade från fsv. Biörn « urn. *Bemu-) 

 — då namnen kunna uppvisas från så olika och vidt skilda 

 trakter som Kuhmoniemi, Lumijoki, Kymmene m. fl. 



Vilja vi sålunda på grund af ortnamnen sluta oss till den 

 svenska befolkningens äldre utbredning i Egentliga Finland, 

 måste vi hålla oss till de socknar som ofvan uppräknats och 

 i hvilka vi funnit verkliga svenska ortnamn. Sannolikheten af 

 detta resultat styrkes äfven däraf, att dessa socknar bilda en 

 sammanhängande kedja, såsom man å priori måste antaga. 



Få vi — såsom jag tror — anse detta resultat för sä- 

 kert, ha vi därigenom fått en faktor till vid lösandet af frågan 

 om befolkningsförhållandenas ålder i Egentliga Finland, en 

 faktor som åtminstone till en början synes göra frågan än 

 mer svårlöst. 



Vi veta sålunda, såsom i inledningen påpekats, att sven- 

 skar och finnar än i dag bo i hvarandras närmaste grann- 

 skap, vi veta vidare af gammalt, att finska ortnamn i ganska 

 stort antal stå att finnas i nu svenska bygder, och nu hafva 

 vi funnit, att äfven tvärtom svenska ortnamn kunna uppvisas 

 från rent finska socknar. Huru skola vi nu förstå alla dessa 

 olika fakta? 



För att komma till en fullt tillfredsställande lösning af 

 det uppställda problemet borde följande faktorer vara kända: 



i hufvudsak äro likartade med dem uti de trakter, därifrån kolo- 

 nisterna utvandrat. Det ligger ju i sakens natur, att ju längre ett 

 gårdnamn går tillbaka i tiden, desto svårare hafva vi att afgöra, 

 om namnet är „Opkaldelsesnavn" eller ej. Själfva möjligheten för 

 ett sådant sätt att uppkalla en gård S} r nes mig ligga så nära till 

 hands, att vi ej kunna bortse härifrån, innan direkta motbevis 

 blifvit frambrasta. 



