i:;:i 



Yakhi, Valborg. Väldi, Väste, Vie, Venni, Vesi, Vetti, 

 Vikaer, Villi, Vimba ( Wimboldi?), Vina, Vint, Vipi, Visit, 

 Vithi. 



Yrjan, Ytti. 



0nder, 0r, O pin. 



Denna förteckning är i många afseenden intressant. Då 

 det gäller att jämföra ett enstaka finskt namn med ett forn- 

 skandinaviskt personnam, ligger den tanken alltid nära till 

 hands: är ej detta blott en tillfällig likhet? Men om man 

 haft tålamod att genomgå alla dessa ofta osäkra jämförelser, 

 och dä kommer till det resultat, att den fornskandinaviska 

 namnlistan till en betydande del kan återfinnas i västra Fin- 

 lands finska gårdnamn, då kan man verkligen ej tvifia på att 

 de gjorda sammanställningarna i hufvudsak måste hafva varit 

 riktiga, ty att antaga tillfällighetens makt för så stor, ligger 

 ej inom det rimligas område. 



Dessa namn föra oss sålunda tillbaka till den tid i 

 Skandinaviens historia, då de gamla tvåstammiga personnamnen 

 hade fått gifva vika för yngre enstämmiga kortformer (jfr 

 Lundgren Arkiv III s. 225 f.). Bland alla ofvan genomgångna 

 namn finna vi blott följande osäkra jämförelser med tvåstam- 

 miga nordiska personnamn: Gullranta (Nådendal): fsv. Gul- 

 brand, Kautranta (Vahto): urn. *Gautbrandr (fht. Gause- 

 prand), InJceranta (Töfsala): fsv. Ingebrand (fht. Ingobrand), 

 Varjoranta: germ. *Variarand (1. Varirand), HanJciharja (Ny- 

 kyrko): fht. Hagiher. Lägger jag härtill ännu från Satakunta 

 Harjavalta (socken): germ. ' i: Haria-waldaR och Kukonharja 

 (Nakkila): germ. *Gitgon-har/'a (se nedan), så har jag anfört 

 alla de namn, uti hvilka jag funnit ett gammalt tvåstammigt 

 personnamn möjligen vara bevaradt. Af dessa är blott Gul- 

 brand uppvisadt i fornsvenskan; de öfriga höra för visso till 

 ett lager af germanska lånnamn, som är vida äldre än de 



