175 



Härtill komma ännu ur äldre handlingar följande namn: 



Inom socknen skall fordom hafva legat en stad med 

 namnet Telge: fi. Teljän kaupunki (Ruuth, Björneborgs stads 

 historia s. 5 f,). Namnet är naturligtvis identiskt med det 

 kända namnet Telje (fsv. Taelghia) i Sverige 1 . 



Enligt Suomi 1860 s. 182 heter Kumå älf i ett arbete 

 af Mercator från år 1609 Asson. Det är möjligt, att vi 

 häri finna ett gammalt svenskt namn på någon del eller ut- 

 vidgning af älfven. Jag sammanställer det med sjönamnet 

 Asunden i Sverige, hvilket enligt Hellquist, Sv. sjönamn s. 

 -±7 å en utländsk karta från 1554 äfvenledes skrifves Asson. 

 Formen grundar sig väl på det dialektala uttalet: a A suri l , 

 cfisen' 2 . Hellquist anser namnets senare led vara en utvidgad 

 form af det fsv. sbst. und sjö, som finnes i sjönamnen Unden 

 Tinnen. Första leden åter kan vara fsv. as, sv. ås eller fsv. äs r 

 isl. oss gud. „Asunden skulle i senare fallet vara en af de icke 

 få heliga eller åt gudomligheter hälgade sjöar", som kunna upp- 

 visas från Sverige. Vi skulle alltså i detta namn finna ett af de 

 mycket fåtaliga bevisen på hednisk asatro i Finland. Jfr 

 Viasvuori i Harjavalta, Viasvesl i Björneborgs landsförsamling. 



I Suomi 1860 s. 327 nämnas äfven två ängar Lill- och 

 Storhalling. Senare leden måste vara fsv. aeng f., isl. 

 eng f., engi n. pl. äng; första sammansättningsleden åter är 

 sv. hall, fsv. hal(l), isl. haUr flat sten, häll; alltså .,sten- 

 ängen". Då vi äfven ha andra exempel på äng-namn, som 



1 Ruuth anf. arb. s. 8 antager såsom en möjlighet, att det af 

 den arabiska geografen Edrisi (c. 1 150) omnämda Daghwata beteck- 

 nade samma ort som Telge. På hvilken grund, vet jag ej. Detta 

 Daghvata synes mig vara ett nordiskt namn, sammansatt af fsv. 

 dagher (= dager, ljus), hvilket ord vi finna i sjönamnen Dagaren 

 och Dagsjön samt älfnamnet Dagerflod (se Hellquist, Sv. sjönamn 

 s. 86 f.), och gen. pl. af sbst. vad n. (= vadställe). 



