184 



kiukaat") från järnåldern (se Killinen, Finska fornminnesför. 

 tidskr. II s. 72). Senare leden är det fi. vuori berg; första 

 leden åter anser jag vara en urnordisk genitiv af isl. vé, fsv. 

 vi heligt ställe. Ordet böjdes ursprungligen: nom. *viha, gen. 

 *vlhas o. s. v., senare nom. *vea, gen. *veas eller analogiskt 

 efter nom. pl. *vlu äfven nom. *vla, gen. *vlas; slutligen 

 nom. vé: vi, gen. vés: vis o. s. v. Vi skulle således egent- 

 ligen vänta oss ett fi. *Vlasvuori. Under sådant förhållande 

 måste väl den korta vokalen anses bero på en secundär finsk 

 förkortning likasom i fi. rikas: isl. rikr, fsv. riker (se Thomsen 

 GSI s. 47). — Samma Vias- finna vi i Viasvesi i Björneborgs 

 landsförsamling, en intressant sammansättning, då ju offrandet 

 i heliga vatten (vesi = vatten) är en gammal skandinavisk 

 sed. — Jfr Viiainen i Vemo. 



Ett annat gammalt svenskt ortnamn är Starringi (äng; 

 se Suomi 1860 s. 176), d. v. s. starr-ängen (se dock äfven 

 Staerringe hos Hellqvist, Sv. ortn. på -inge s. 144 f.). Jfr 

 Halling i Kumo, Havinke i Raumo. 



Detta senare namn finnes också såsom byanamn i Har- 

 javalta: Havinki (1540 Havingi, 1554 Havings, hvaraf sedan 

 den närliggande forsen fått namnet Havingin koski (< *Hav- 

 eng). Möjligt vore äfven, att detta gamla byanamn vore bil- 

 dadt på ett *Hafinger, patronymicum af den namnstam Haf-, 

 som ingår i fsv. Hafthor, isl. Hafsteinn, fht. Habo. Jfr fsv. 

 Haeftinge hos Hellquist s. 56. 



Bland gårdnamnen förtjäna dessutom följande uppmärk- 

 samhet: 



Piri och Pirilä (Biri och Birilä); fsv. Birge. Se Kii- 

 kala, Reso. 



Priia; fsv. Fridi, fda. Frithi: häraf först nom. *Päta. 

 gen. Priian o. s. v., hvaraf analogiskt nom. Priia. Jfr Kreu < 

 *Kreku, Kr au ~ Krapu. 



