203 



Anttoora, Termisoora, Pundasoora, Oummandoora (= Gud- 

 mundöre), Tyykoura (1794 TyTcöré). Detta oura (oora) åter- 

 ger en äldre form af det i sv. ortnamn ofta förekommande 

 ärar (fsv. ärar, isl. eyrar af sing. eyrr 1. dyn f. „0re, Banke 

 af Grus og Sand (aurr), oplagt af Vand, saerlig af Elve": 

 Rygb). Jfr ofvan Eura, EurajoTci. 



Detta oura ingår också i Karvianourat utanför Sast- 

 mola, intressant därför att äfven namnets svenska form är 

 bevarad: Skarförarna, som sålunda ger oss en antydan om 

 etymologin till socknens finska namn 1 : Merikarvia (d. ä. Hafs- 

 karvia). Socknen ligger vid mynningen af Karvianjoki (1551 

 Karfvejocki), som upprinner i Karvianjärvi i Karvia 1. Kylä- 

 kärtiia (d. ä. By-karvia) kapell i nordvästlig riktning från 

 Sastmola. Detta Karvia förutsätter ett urnordiskt :i: Skarvkt-, 

 hvilket i nsv. form kvarlefver i några svenska dialekter: skärv 

 n. „stenrös, en hög af stenar och lösa klippstycken" (Rietz), 

 hvilket återfinnes i flere ortnamn (t. ex. Skärfsjö, Skärfve, 

 Skärfva m. fl.; Rosenberg, Geogr.-stat. bandlex.). Samma ord 

 är också no. skärv m., skerf f. „nogen Fjeldgrund", hvilket 

 förekommer i flere ortnamn, t, ex. by namnet Skjerve, älf- 

 namnet Skjerva, bergnamnen HalUngskarvet, Storskarven (se 

 Rygh NG III s. 59, 132 m. fl.). Den oomljudda biformen 

 Skurf- återfinnes också i Sverige i flere ortnamn (enligt Ro- 

 senberg, Geogr.-stat. handlex. kunna vi nämna t. ex. Skarf- 

 näs, Skarfsta, Skarfvan, Skarfven). — Om Karviainen i Sagu 

 är samma namn som det nu behandlade eller om det i likhet 

 med Karvio i Karelen (Jorois?) möjligen är att anses såsom 



1 Äfven Sastmola är finskt. Namnets ursprungliga form är 

 Saastamala (1303 Sastamell, 1328 Sastamalum, 1351 Sastamala o. s. v.) 

 af samma stam som släktnamnet Saastamoinen. Karsten, Finskt Mu- 

 seum 1903 s. 87 f. har med orätt velat anse uamnet för nordiskt 

 (se Saxen, Finskt museum 1904 s. 43 f.). 



