204 



finskt, må lämnas därhän. Något tvifvel torde i ingen hän 

 delse kunna råda om att Karvianourat återger en urnordisk 

 form af sv. Skarförarna, och namnet är därför i språkhisto- 

 riskt hänseende mycket intressant. 



Från denna skärgård kunna vi uppräkna t. ex. följande 

 namn med oftast genomskinlig betydelse: Arholma, Adö, 

 Stangholm, Högholm, HMagrund, Lyneskeri (Lynaskär), 

 Revaskeri, Svartö, Ounaskeri 1 , Sandrefvel, Adöklobbi, Korp- 

 holm, Furuholm, Huiskeri (<^ *Hvitskär?), Halluskeri 

 (z= * Hallonskär), Miätronskeri (— * Smultronskär), Killeskeri 

 (= *Gillerskär), Jesboskeri (= * Gästabudsskär), Ulkojärnskeri 

 (fi. ulko = yttre), Pärskeri (= *Bärskär), Jenskeri, Koskeri. 

 Ett egendomligt makaroniskt namn är Ormluoto: Kärmö (ti. 

 käärme = sv. orm; fi. luoto = sv. ö). 



Äfven åkrar och ängar ha ofta svenska namn både i 

 Hvittisbofjärd och Sastmola. Jag har antecknat följande: 

 Svidja, Skata, Maranniitty (sv. dial. mar „göl, damm"; se 

 Lattomeri i Harjavalta), Krankmaari (samma mar), Skogs- 

 gääly (sv. dial. gälo f. = inhägnad; <C gärda), Fremma- 

 stakka, Flaatti (<< fsv. ''''Flati; jfr Hellqvist, Sv. sjönamn s. 

 128 f.), Halvaringinniitty (= sv. ^Halvar-äng), Rystingin- 

 niitty, Flackabäck, Dagsverkin perko, Langängen, Svidjan- 

 korpi, Tuffavainio (sv. *Stufäng 1. :i: Tufäng; se ofvan), Skatta- 

 vainio, Kattrompon, Flyinpelto (Flyäker; sv. dial. fly n. 

 kärr, kärrmark), Vatengi (1794 Vatteng) och Vatung (1809 

 Vattung; < Wattu-eng), Pålungi (1777 Påleng), Elungi (tre 

 ängar; 1804 Elgeng; dessa namn äro intressanta i det hän- 

 seende, att de visa att äng-nmm ofta blifva wn#-afledningar, 





1 Troligen ett sv. ^Onas-skär. Om fsv. Onas (= isl. uneiu 

 adj. „unshamed, valiant") se Kock, Arkiv VII s. 178 f. Jfr Onas, 

 ö i Borgå. 



