206 



Alägruhdi, Skutholm, Skåludd, Klivistein, Laanviiki« * Lång- 

 vik), Lenaviiki, Verkviiki, Högmossa, (äfven Morcdd), Sved, 

 Ouldsö, Flybacka (se ofYan Flyinpelto). 



Från Sastmola hafva svenskar sedan längs Sastmola-å 

 (Karvianjoki) troligen färdats ganska långt in i landet, ty i 

 Honkajoki kapell bildar ån en fors, som bär det otvetydigt 

 svenska namnet Lankoski 1. Laankoski « sv. *Langfors 1. 

 *Langfors). 



Vid en bukt af denna å, på gränsen mellan Österbotten 

 och Satakunta ligger berget Lauhavuori, hvars första led 

 kunde vara af nordiskt ursprung (fi. vuori = berg). Såsom 

 bekant förekomma i Sverige ocli Norge talrika namn på -16 

 (se Läffler Arkiv I s. 269, X s. 208; Rygh, Läffler och Bugge 

 Arkiv VII s. 24 ff.). Detta ord, som sannolikt bör skiljas från 

 lo f. sumpig äng 1 , och troligen är att jämföras med fht. loh 

 m., nht. Loh ni. o. n., lat. lucus, lit. laukas, har sannolikt 

 varit ett maskulinum eller neutrum med betydelsen lund 

 (offerlund?). Vi kunna därför ansätta ett urn. Hauha- (om 

 kontraktionen auh- >> öh- >> ö- se Pipping, Gotländska stu- 

 dier s. 130 ff.). Om denna tolkning af namnet är riktig, så 

 få vi antaga att berget redan för den förhistoriska tidens sven- 

 skar varit kändt och möjligen ansedt såsom ett heligt ställe. 



En biform Hauhia- af samma ord återfinnes möjligen 

 i Lauhianmäki, namn på en gammal begrafningsplats i Eura, 

 hvarest talrika fynd från 8 och 9 århundradet (möjligen äfven 

 från senare tid) blifvit gjorda. Lauhia kunde äfven tänkas 

 vara en sekundär finsk form, bildad i analogi med de talrika 

 namnen på -ia, t. ex. Laihia (~ Laihela), Laitiala (~ Lai- 

 tila) m. fl. 



1 Den urnordiska formen af detta ord kundo vara bevarad i 

 fi. lauha, adj. fuktig. Jfr Lauhahihta i Laihela (luhta = starräng). 



