207 



Siikainen. 



Om den svenska bosättningen sträckt sig ända till denna 

 socken, kan jag ej säga. Jag har antecknat blott följande 

 föga bevisande namn: 



Nygård, Gammelgård, Västerbacka och Forsbäck. 



Sockennamnet är en ^en-bildning på ett personnamn 

 Siika, som antagligen inkommit frän något nordiskt språk. 

 Jfr tillnamnet isl. sikr (K. Rygh s. 53), fsv. Siker, Sik (Sö- 

 dervall, Ordb.). Fi. Siikancn är ett vanligt släktnamn. — 

 Tänkbart vore äfven att sockennamnet härledts ifrån sjönam- 

 net Siikaisjärvi, vare sig att detta är en förfinskning af ett 

 äldre sv. Siksjö (samma namn i Sverige, bildadt antingen på 

 fisknamnet sik — jfr äfven t. ex. Abborsjön, Braxsjön, Gädd- 

 sjön m. fl. hos Hellquist, Sv. sjönamn s. 45 f. — eller sbst. isl. 

 sik, siki, „staaende eller langsomt rindende Vand", sv. dial. 

 sik f, „sidländt ställe, småträsk") eller bildadt på finsk 

 språkbotten. Vi skulle dock i detta fall snarare vänta oss ett 

 fi. Siikajärvi (jfr Siikajoki), hvarför det synes mig sanno- 

 likare att sjönamnet är sekundärt. 



Dessutom kunna ännu nämnas Sammi och Sammin- 

 maj a (jfr fda. Sam), Soini (se Soinila i Björneborg), Viina- 

 mäki (fda. Wini), Valli (se Kumå m. fl.), Kråka (fsv. Krake). 



Härmed hafva vi nått Österbottens gräns och kunna 

 afsluta vår granskning af namnförrådet i Satakunta. De ofvan 

 meddelade förteckningarna äro i och för sig ett stycke kul- 

 turhistoria. De visa oss att i Satakuntas kusttrakter sedan 

 förhistorisk tid bott en ställvis ganska talrik svensk befolk- 

 ning-, de visa oss att här sida vid sida med dem sedan urmin- 



