238 



Rinta och Rintala; sannolikt är detta vanliga finska 

 namn äfven här af finskt ursprung, men jag vill dock på- 

 peka, att det äfven kunde vara svenskt; jfr fda. Rind eller 

 appellativen rindi och strind, hvarom se Hovirinta i St. 

 Karins. 



Klamppu (1694, 1734 Klampu, 1727 Klamppu); san- 

 nolik sv., no. Tclamp, da. klampe, användt såsom smädenamn 

 1. tillnamn. Jfr det i afljudsförhållande därtill stående sv. 

 klump, hvilket jag hört användas såsom binamn (Klumpen), 



Kiltinen (1727, 1736 Kildilä; Kilti förekom i södra 

 Österbotten såsom släktnamn redan på 1500-talet: Forsman 

 PN s. 128); fno., isl. STcjoldr; det finska namnet förutsätter 

 närmast en svag form *SMldi. 



Tuuri, Tuura, Tuurala (1557, 1648, 1655, 1748 Tumla, 

 1748 Turi); fsv. Thure. Om fsv. namn på Thur- se Kock, 

 Sievers Beiträge XXIII s. 531). Jfr Ture i Malaks. 



Vimla och Ulvinen (1557 Ulfvila, 1727 Ulfwila, Ulf- 

 ivinen); fsv. Uhver, isl. Ulfr. Jfr Ulfsby: Ulvila (ofvan), 

 Ulves i Lappfjärd. 



Valtari och Valtala (1648, 1655 Waldarla, 1727 Wall- 

 darla, 1748 Waldarla by och Waldar hemman); isl. Valdarr 

 (se Noreen, Uppsalastudier s. 222). 



Lakari (1727 Lakar: 1746, 1748 Laggar); fsv. laggare 

 en som hopsätter laggkärl, isl. laggari Bodker, användt såsom 

 tillnamn. Jfr Laggarnäs i Nagu, Laggars i Nykarleby och 

 namn på Laggar- i Sverige och Norge. 



Ventelä och Ventä (1557 Vendilä, 1648 Wendelä, 1655 

 Wendala, 1727 Wendälä och Wendä, 1748 Wändäla och 

 Wändä); fda. Windi, Vende, egentligen väl „en vender". Jfr 

 äfven Vännäs (1539 Wendenes) i Umeå. Grubb nämner äf- 

 ven ett personnamn Vendellä (jfr släktnamnet Vcndell). Ett 

 Ventelä (Vendela) finnes också i Lojo, Gla. Karleby. — Orik- 





