245 



(slutet af 1600-talet: Biosila 1 ; jfr Plusu i Lillkyro); Gyllila: 

 fsv. *Oylla; Grekola, Hakuni se ofvan. Kauhajoki: Piipari: 



1748 Pipar; Könnö (1748 Könnö: se Könni i Ilraola); Kaar- 

 lela (1748 Carlela): fsv. Karle: Fuska (1748 Puska): sv. 

 Buska (se ofvan); Nirva (1748 Nirfwa), se Bjärnå; jF#p- 

 pwto, Knuutila, Kesti m. fl., se ofvan. 



Äfven från Seinäjoki och Nurmo kunna gårdnamn 

 uppvisas, som till största delen väl äro beroende på kultur- 

 inflytande, men möjligen äfven angifva några enstaka svenska 

 nybyggen. Intressantast är Seinäjokinamnet Ostermyra, hvars 

 senare led är genitiv plur. af sv. myr, isl. myrr, ett gam- 

 malt nordiskt ord rotbesläktadt med sv. mossa, emedan det 

 synes angifva östra gränsen af den svenska bosättningens 

 »intressesfär". 



Från Nurmo kunna dessutom följande namn anföras: 

 Nybacka, Hemming (1748 Hemming, Ålahemming; se Lai- 

 hela); Kidtti (se Storkyro); Koura: fsv. Kofre (se Kulla); 

 Prusimäki: jfr 1650 Brusibacka i Gamla Karleby (se Prosi 

 i Bötom); Biuttamäki: fsv. griut, isl. grjöt stenmassa, små- 

 sten, grus (fi. riutta är likväl inlånadt såsom appellativ: 

 Thomsen GSI s. 144; jfr äfven Riutamäki i Lappo, Riut- 

 taskorpi i Kuru, Hylkiriutta, skär i hafvet utanför Hvittis- 

 bofjärd). 



Unga nybyggen äro synbarligen Bastubacka, Dalbo i 

 Alavo. Däremot torde man få anse att spridda svenska ko- 

 lonister slagit sig ned i Lappo, K au ha va, Yl i härma och 

 Alahärmä. Vi skola därför kasta en blick på namnen i 

 dessa socknar. 



1 Landtmäteristyrelsens arkiv. 



