225 



al. Finkäm/s första led kan möjligen vara appellativet 

 finne (1. propriet fsv. Fin, Finne), men synes mig hällre böra 

 jämföras med isl., no. dial. fen n. sump, hvilken samman- 

 ställning här med hänsyn till betydelsen synes mycket antag- 

 lig. Dunklare är MunnisJcärry, det synes mig förutsätta ett 

 äldre Munniserikärry och första leden är säkerligen finsk. 

 Jfr Muntila i Kjulo. 



Trääskääly, KattiJcääly och HöyJcääly tolkar jag såsom 

 sv. Trädesgärde, Skattegärde (jfr Skattavainio i Sastmola) 

 och Högärde. 



Hvad första kompositionsleden i Lyland vidkommer är 

 det svart att uttala sig därom, dä vi ej ha några äldre for- 

 mer af namnet. Man kunde tänka på sbst. sv. dial. ly „ lugnt 

 ställe, beskydd", isl. hly n. „varme", no. dial. lya „mildhed i 

 luften"; adj. fsv. lio, sv. dial. ly, isl. Myr varm, mild. Lyland 

 skulle alltså beteckna ett varmt, skyddadt ställe („läland"). Jfr 

 äfven no. Ljidand f< Ljugland 1. Liufarland), Lyen Ly- 

 stad m. fl. (Rygh NG I s. 77, IV s. 54, 74 m. fl.) samt sjö- 

 namnet Lyen i Sverige (Hellquist, Sv. sjönamn s. 362 f.). 



Roslanti innehåller kanske fsv. ros n. häst 1. ruds, ge- 

 nitiv af fsv ruö. Man kunde äfven tänka att första leden 

 skulle vara isl. rocr rn. ,.Roning, i betydning af Sted, hvor 

 man laegger til med Baad", fsv. roper, m. „rodd; den till 

 hafvet gränsande delen af landet, som i krigstider skulle ut- 

 rusta de i leding utgående roddare", hvilket ord vi såsom 

 bekant hafva i Roslagen, hvaraf fi. Ruotsi, samt t. ex. uti norska 

 namnen Ror och Rosnes (Rygh NG I s. 340 f.). Men denna 

 härledning förefaller mig osannolik beträffande ett ängnamn. 

 — Land- är en mycket vanlig kompositionsled i namn pä 

 åkrar och ängar. Ofvan s. 205 uppräknades flere sädana frän 

 Sastmola och Hvittisbofjärd. Från Österbotten vill jag nämna 

 t. ex. följande: Kaland, Hamplande, Hamplands giäla (alla 



15 



