230 



Finni; fsv. Fin, Finne. 



Sui (1748 Suij); jfr Svie i Sverige (Rosenberg), Sviby 

 på Åland, antagligen samma ord som ingår i Sve-rige (Svi- 

 tjod, Svear), hvilket af Noreen, Nord. tidskr. 1900 tolkas så- 

 som „vårt eget land", „vårt land". 



Domar; fsv. Domar. 



Kauppi; fsv. Kope. Vanligt namn. 



Viianen; se Vemo. 



Laitala och Laitinen; se ofvan s. 114. 



De nu uppräknade namnen äro alla kulturnamn. Bland 

 gårdnamnen finnas dock äfven sådana som äro ursprungliga 

 naturnamn. Sådana äro 



PrinlcJci; sv. brink. 



ViiJci (1712 JMik); sv. vik. 



Nyysti (1748 Nystj); < sv. Ny-stig? 



Rabbi (1748 Rabb); möjligen samma ord som isl. rabbr 

 1. rabbi m. „langstrakt banke", hvilket ingår t. ex. uti Rab- 

 berud (Rygh NG II s. 195). Det synes mig dock antagligare, 

 att här föreligger ett gammalt personnamn (sv. Rabbe). 



Lunti (1732 Lundi); sv. lund. 



Pakkala; 1732 Backa. 



Skarvi (1748 Skarf); se Skarförarna i Sastmola. 



Nyypakka; sv. Nybacka. 



Bränni; af samma stam som vb. bränna; jfr isl. brenna 

 f. „Braending", i ortnamn om „Jord, som er gjort skikket til 

 Dyrkning ved Braending". 



Puska; 1732 Buska. 



Ett gammalt naturnamn af mycket hög ålder kan möj- 

 ligen vara bevaradt uti Vatilo (utt. Vatiloo), hvilket synes återge 

 en urnordisk genitiv pluralis af sbst. vaöill m. vadställe, vanligt i 

 norska ortnamn (llygh NG Indi. s. 84). Vi skulle i så fall 

 i detta namn finna en slående parallel till Hamaro i St. Ma- 



