256 



ligt att gården uppkallats efter forsen, likasom Dv rikers soc- 

 ken i Sverige uppkallats efter sjön (se Hellquist anf. st.). 



Ett synbarligen ganska gammalt svenskt ortnamn 

 är Röringe: fi. Räyrinki (1550 Röringe by, 1650 Röringe- 

 by, 1748 Röringe). Namnet kunde vara afledt af ett till 

 personnamsstammen Rand- bildadt patronymiskt *Röringer 

 « *R0Öringer; om former med r-ing- se Hellquist, Sv. ortn. 

 på -inge s. 224 m. fl.). Enligt Hellquists åsikt om änke- 

 namnens ålder skulle vi således här långt inne i landet ha 

 bevaradt ett svenskt gårdnamn, som skulle föra oss tillbaka 

 åtminstone till vikingatiden. Då detta antagande synes mig 

 väl djärft 1 med hänsyn till bosättningsförhållandena i Öster- 

 botten för öfrigt, så synes det mig vida sannolikare, att nam- 

 net är sammansatt af fsv. aengi och ror (isl., fno. hroyrr, 

 reyrr), alltså *Reyr-aengi >> Röringe (se ofvan Havinke i 

 Raumo). Nämnas kan äfven, att från Vetil ej föreligga några 

 fynd från den yngre järnåldern och från kringliggande nejder 

 blott ett tillfälligt fynd från Halso (Hackman, Atlas öfver 

 Finland, kartbladet n:o 31). Då hela socknen fått namnet 

 Vetelä och sålunda tydligen fordom varit en sank mark, är 

 det ju ytterst plausibelt att antaga, att kustsocknarnas sven- 

 skar i äldre tider började söka sig till denna ,,röräng li . Gräns- 

 trakten mellan Vetil och Vindala kallas än i dag „alalaisten 

 maa" (= nederbyggarenas trakt). Jfr ortnamn sådana som 

 Rere, Rorbaek i Norge (Rygh NG I s. 217, 354) och Rör- 

 kärr (äng) i Sastmola samt Rörängen i Mustasaari. 



Man märke dessutom följande namn: Pulkkinen (1650 

 Pulkineri), Finnilä (1650, 1748 Finnilä), Bal-kala (1748 

 Backala), Alberi (1748 Alberi), troligen ett sv. Alberg, Haka 

 (1. Haga), Klaavu (= sv. Klaus). 



