140 



personnamn vara utdödt, och det kan som detta (d. v. s. 8ig- 

 hader) lefva ett obemärkt lif under ett trefjärndels årtusende 

 på någon enstaka ort inom kanske en eller ett par familjer. 

 Och att det kommer fram i dagen, kan bero på den tillfällig- 

 het, att dess bärare råkat blifva nämnd i en enda offentlig 

 handling och att denna handling blifvit bevarad åt eftervärlden." 

 Utan tvifvel ges det många sådana m-nordiska namn, hvilka 

 länge lefvat sitt obemärkta lif utan att genom samma lyckliga 

 tillfällighet som det ofvan nämnda blifva bevarade åt efter- 

 världen. 



Vi måste därför vara försiktiga, då det gäller att afgöra 

 frågan, från hvilket germanskt språk våra finska namn här- 

 stamma, i synnerhet som i de flesta fall några språkliga kri- 

 terier ej kunna gifva oss någon upplysning i frågan. Stundom 

 kunna vi äfven finna på finska namn, hvilkas motsvarighet 

 uppvisats både i urnordiskan och i något sydgermanskt språk. 

 Det torde därför — åtminstone för närvarande — vara omöj- 

 ligt att afgöra om t. ex. fl. Harinka, Jutinka återgå på de 

 urn. haringa, iupingas (Bugge, No. I s. 216, 280) eller ett 

 gotiskt (= f ht.) Herinc, ludinga. Andra exempel att förtiga. 



Det kunde hända, att någon här skulle fråga: Är det 

 icke under sådana förhållanden möjligt att antaga, att de 

 ifrågavarande i finska namnen utgöra blott två, ej såsom ofvan 

 antagits, tre olika lager af lån: de gotiska och fornsvenska? 

 Härpå måste gifvas ett bestämdt nekande svar, ty det finnes 

 fall som tydligen peka tillbaka på en urnordisk källa. Jag 

 hänvisar till den språkhistoriska utredningen längre fram och 

 vill här endast genom några exempel, hämtade från andra 

 trakter än de ofvan genomgångna, styrka detta påstående. 

 De finska sockennamnen Akaa «i *Äkas) och Laukaa (<* 

 *Laukas) anser jag återgifva urn. laiikaR, dkciR (Bugge anf. 

 arb.): möjligen är också fi. Kaukas (gårdnamn) identiskt med 



