145 



Också ändelsevokalismen kan stundom tyda på högre 

 ålder hos lånet, ehuru man i detta afseende måste vara för- 

 siktig med sina konklusioner, då såsom ofVan påpekats, vi af 

 namn med vokalslut i finskan ofta ha parallelformer med olika 

 vokalslut. Då vi likväl å andra sidan ha finska namn, som 

 gifva en antydan om de motsvarande svenska namnens böj- 

 ning, vill jag belysa detta med några exempel. 



Att fsv. Gunnarr, Domarr haft ff-stams böjning se vi 

 af fi. Kunnara(inen), Tuomara(inen). M-stammar äro VanJcio 

 och VasJcio. 



En i-stam ha vi i Kestilä: fsv. Gestr. 



?7-stamsböjningen åter framgår af Herttula: fsv. hiorter. 

 Af namn böjda enligt o-stammarna känner jag blott till isl. 

 Hl/f, hvilket i finskan gifvit Liivola och Liivi. 



An-stammarna blifva i finskan antingen i-(e-) eller ek- 

 stammar, t. ex. Narvi, Narvela och Närvälä: fsv. Narvi; 

 Kunni, Kunnila och Kumminen: fsv. Gunne; Järilä och 

 Järäinen: fsv. laeri; Perttilä och Perttala: fsv. Berte (också 

 Perttida); Viiainen: fsv. Vie, Hadvala: fsv. *Hadvi; Sala- 

 vainen: urn. *Sala-wi m. fl. Härmed kan jämföras vokal- 

 växlingen i Suomi: Suomalainen, Lappi: Lappalainen, Buotsi: 

 Ruotsalainen, Same: Hämäläinen. 



On-stammar äro t. ex. Idula: fsv. Idka, Kärro: fgotl. 

 Charm, Salo: fsv. sola. 



I allmänhet ser det ut som om den ursprungliga än- 

 delsevokalismen bättre vore bevarad i de äldre lånen. I yngre 

 lån växla olika ändelser, t. ex. ett fsv. Birge ger fi. Pirilä, 

 Pirjälä och Pirkola; fsv. Filip, Filpus ger fi. Pilpala, Pil- 

 pelä, Pilpola, Yilppula; af fsv. Hille fås fi. Hilleinen och 

 Hilloinen o. s. v. 



Af de nu behandlade namnen synas mig Kunnara(inen), 

 Tuomara(inen) — så vida ej detta är bildadt på fsv. domare — 



10 



