149 



Däremot synes mig Käldinge i Xagu snarast vara bildadt på 

 fsv. Tcaelda (jfr Hellquist s. 85). 



Att de gamla släktnamnen på -inger redan mycket tidigt, 

 i urnordisk tid kunnat användas såsom personnamn framgår af 

 de urnordiska haringa och iupingait (se Bugge No. I s. 216, 

 280) samt af den omständighet, att de inlånats i finskan så- 

 som personnamn: Haririka (jfr Haringarihoski fors i Kart- 

 tula 1 , Pielavesi 2 , hvilka hvartdera sägas hafva fått sina namn 

 af en Harinlca, och Harinki vik i Leppävirta) och JutinJca 3 

 Dessa namn förekomma nu såsom ortnamn i Sverige: Häringe, 

 *Ydhinge (Hellquist, Ortn. på -inge ss. 60, 176). 



Äfven andra namn på -inlci af otvetydigt nordiskt ur- 

 sprung kunna påträffas i trakter, där väl aldrig svensk bo- 

 sättning förekommit, hvarför de väl i tiden blifvit upptagna 

 såsom personnamn. Sådana äro: 



Kiiminki: sv. Kiminge (socken i norra Österbotten); jag 

 jämför namnet med ett af mig från 1500-talet uti Skellefteå 

 påträffadt Kijmmingebeeck (1539), Kijmingebeck (1546, 1547; 

 märk dock 1572 KijmtJiebeck, 1575 Kgmenebeck: nu Kinn- 

 häck i norra Byske 4 ), hvilket antagligen är bildadt på en pat- 

 ronymisk bildning till den namnstam, som vi finna i fda. 

 Kimaer 1. fht. Chimbcdd m. fl. 



Karunki (socken norr om Torneå); jfr fht. ortnamnet 

 Oeringon, ags. Oarungas (Kemble, Saxons s. 451; Hellquist, 

 Sv. ortn. på -inge s. 34 antager dock i dessa namn lång stam- 

 vokal) 1. kanske sv. Kärringe (Hellquist s. 191) 5 . 



1 Finska fornm. för. tidskr. 111 s. 131. 



2 Lönnbohm. 



3 Jfr ofvan s. 140. 



* Meddelade af d:r Johan Nordlander. 

 5 Jfr äfven fi. Kerinki. 



