276 



TjöcJc är rätt förklarodt och om Tummuriki l vore ett gammalt 

 inge-namn, kunna de lätt förklaras beroende därpå att dessa 

 trakter voro kända af de förhistoriska svenskarna i norra Sa- 

 takunta, till hvilket område äfven Skaftung bör räknas. 



Denna fullständiga denationalisering beror väl äfven därpå, 

 att den förhistoriska skandinaviska bosättningen här ej varit 

 synnerligen talrik. Detta synes nämligen framgå af den om- 

 ständighet, att äfven de urnordiska namnformer, som kvarlef- 

 vat blott i finskan till våra dagar, äro ganska fåtaliga, och äf- 

 ven af dem äro många osäkra. 



Jag har redan (ofvan s. 268) påpekat, att namn sådana 

 som Pernula, Peura, Kauppila, Kaustinen, Hantula, Millio- 

 nen ej kunna användas såsom bevismaterial, emedan de kun- 

 nat inkomna i språket såsom personnamn i helt andra trakter. 

 Återstå sålunda blott namn sådana som Vaania, Marklco, 

 Vatilo 2 , som med säkerhet måste anses hafva hög ålder. 

 Dessutom kunna ju äfven några andra namn återföra oss 

 till denna aflägsna tid t. ex. Nyppeli, Napue, Närvijohi, 

 Skarvi, Hattu, Puoteli m. fl. — Äfven om några af dessa namn 

 måhända ej äro rätt tolkade, synes det mig dock vara höjdt 

 öfver allt tvifvel, att en del af dem verkligen härstamma från 

 en urnordisk källa och sålunda äro minnen från finnars och 

 svenskars första beröring i dessa trakter. 



I hvarje fall äro de dock fåtaliga i bredd med dem, som 

 vi ofvan kunnat anföra från södra Finland, och det ser därför 

 ut som om äfven bosättningen här varit glesare, ty knappast 

 kan man väl antaga, att finnarna här i högre grad än annor- 

 städes skulle hafva undvikit! att upptaga de svenska namnen. 



'Dessutom kan man väl förstå en ljudhistorie: sv. Tummungt 

 > fi. Tummunki > sv. Tummung utan att behöfva antaga att namnet 

 hela tiden kvarlefvat i båda språken. 



2 Puutio har inkommit såsom appellativ. 



