280 



Ii. *Vanavia (jfr det latiniserade - Scandinavia = Shäno). Om 

 man åter antager att namnet varit en gammal irt-stam (märk 

 1352 Wane), så kunde vi tänka oss att fi. Vanaja återgåfve 

 en mycket gammal urnordisk form af namnet (*Wänin < *Wä- 

 neR <C *Wänais •< *Wahäiäs). Häremot kan anmärkas å 

 ena sidan, att ai redan i de älsta urnordiska inskrifterna kon- 

 traherats till e (se Noreen, Aisl. gr. 3 § 132, 360 anm.) l , å 

 andra sidan att vi då skulle vänta oss omljudd vokal i den 

 svenska formen af namnet. Måhända representerar fi. Vanaja 

 sjönamnet och fsv. Wano en därpå bildad afledning på ö. — 

 Jag tror ej på någon af de nu gifna förklaringsförsöken, men 

 anser i alla fall nordiskt ursprung hos namnet för möjligt. 



Hauho (1329 Hawa, 1331, 1333, 1335, 1483 Haiv) 

 kunde återföras på den urnordiska formen af adj. isl. hör hög, 

 hvars biform här vi finna många ortnamn (t. ex. Håtuna, Hå- 

 fjåll, Håsjö samt möjligen sjönamnet Hån; se Saxen, Finn. 

 ugr. forsch. II, Hellqvist, Sv. sjönamn s. 247 f). — Om här, 

 hör se Leffler, Arkiv I s. 266, Bugge NO. I s. 454. — Hauho 

 vore väl i detta fall ursprungligen sjönamn (= Hauhonselkä). 

 Emot denna etymologi kan dock anföras, att namnstammen är 

 mycket utbredd i olika delar af Finland, t. ex. Hauhajärvi 

 (by 1540 i Tyrvis), Hauhamciki (by 1551 i Tavisalmi), Hau- 

 hala (by 1558 i Tyrvis, 1458 i Hollola, 1468 i Asikkala), 

 Hauhola by i Jockas, Lojo, Pusula, Hauhi, Hauhu (i olika de- 

 lar) m. fl. Då vi i alla dessa fall naturligtvis ej kunna an- 

 taga nordiska ortnamn, så måste vi antingen anse åtminstone 

 det stora flertalet af dem för finska eller också antaga, att 



1 Vore dock denna etymologi riktig, så skulle namnet bevisa 

 tillvaron af finnar långt tidigare än man vanligen antagit. Eller 

 vore det möjligt att namnformen genom lapparna förmedlats åt 

 tinnarna':' 



