281 



ordstammen inkommit i språket såsom appellativt lån. Hvad 

 särskild Hauho vidkommer är jag dock på grund af den älsta 

 formen Hawa ej alldeles obenägen för att uti detsamma se att 

 nordiskt lokalnamn. Detta Hawa kan nämligen innehålla en 

 biform af ordet, den urn. formen af isl., fsv. här « *hawas). 

 Måhända var Hawa ursprungligen namn pä sjön (jfr sv. Hån) 

 och Hauho på någon annan närliggande lokalitet. — I hvarje 

 fall är dock etymologin osäker, och formen Hatva kan förkla- 

 ras beroende på inkorrekt ortografi. 



Vid det smala vattendrag, som från Vanajavesi leder 

 söderut mot Tavastehus ligger Vesunti 1. Vesunda gård i Hat- 

 tida socken. Båda dessa namn äro af skandinaviskt ursprung. 

 Vesunda, som är ett mycket gammalt namn (1319 de Vesunda, 

 in Vesundia, 1324 de Vesundhe, 1325 de Vesunde, 1357 in 

 villa Waesundae, 1413? Vesunda), återgår på ett fsv. Ve-sunda, 

 sammansatt af sbst. ve 1. vi -4- fsv. sund i genitiv pluralis 

 (jfr Backa, Hamra m. fl.). Samma namn är Visund i Sve- 

 rige (Rosenberg, Geogr. stat. lex.). — Hattula (1324, 1331, 1333 

 (in) Hattalum, 1331 Hatalum, Hathdum, 1338 Hattilum, 

 1357 Hattula m. fl.) åter är bildadt antingen på personnam- 

 net isl. Hottr, fda Hatt eller appellativet isl. hgttr, sv. hatt 

 = klint, topp), hvilket ingår i ortnamn både i Sverige (t. ex. 

 Hattåsen, Kungshatt) och Norge (se Rygh NG Indi. s. 59). 

 Här ha vi snarare personnamnet (jfr ofvan s. 231). l 



1 I Borgå finnes ett Hornhattula, hvilket — då byn ligger i 

 svensk trakt — synes mig vara en senare sammansättning af sv. 

 horn (troligen tillnamnet) och fi. Hattula, ty knappast våga vi väl 

 antaga, att namnet vore en förfinskning af ett ursprungligen fsv. 

 *Hornhatt, hvars förta led skulle varit fsv. horn, användt likasom 

 no., isl. horn om r spidse Fjeldtoppe" (se -Rygh NG Indi. s. 57). 

 Snarare vore jag benägen för att antaga att Hornhattula vore för- 

 svenskadt af ett äldre finskt Hornat n)hattula. hvars första komposi- 



