262 



andra namn på -ing- som synas hafva inlånats i finskan så- 

 som personnamn. På grund af traktens läge, och då härifrån 

 inga arkeologiska fynd från yngre järnåldern blifvit gjorda, 

 vågar jag ej antaga att namnet vore ett gammalt inge-mmn. 



Pottala; fsv. Bodde 1. Botte. 



Pisi; fsv. Bisi. Jfr Pisu i St. Karins. 



Hannila; fsv. Hanne. Se ofvan. 



Kluukeri (fsv. kloker?). 



Sali; fda., no. isl. Sali. Se Salo i Uskela. 



Pushala; troligen sv. buska. 



Päklcala; troligen sv. backa. 



Lisviiki; sannolikt ett sv. *Litsla-vik. 



Lento (äldre Ländo); återger en förut ej uppvisad öst- 

 nordisk jon-bildning af land: lända (= isl. lenda; se Hell- 

 quist, Arkiv VII s. 49). Jfr dock det vanliga ortnamnet 

 Länna i Sverige. 



Manki, Vapola; vanliga namn. 



Kulla; sv. kulla. 



Riutta; se Lappo. 



Sälttinki är namnet på en äng. Det är ett ursprungligt 

 sv. Salt-äng. Se sv. Sälting nedan i återblicken på Öster- 

 botten. 



Puutio är det finska appellativet puutio „vattenputt, 

 vattensjukt ställe, djup grop", hvilket jag är benägen för att 

 anse som ett gammalt skandinaviskt lånord: sv. putt, no. 

 pytt, isl. pyttr. Den finska formen synes utgå från den 

 ia-stam (*putia-), som kanske är representerad af sv. dial. 

 pytte. Ordet är enlig Falk-torp, Etym. ordb. äkta germanskt. 



Från skärgården har jag antecknat ett Trötti: från 1551, 

 1650 och 1748 års jordeböcker Ingerwiék, Ingerwijk. Månne 

 numera försvunnet? 



