266 



hvarför man ännu talar om „det finska läslaget". 1 Detta 

 framgår äfven däraf, att dessa byars egor (åkrar, ängar o. s. v.) 

 till stor del hafva — eller hade åtminstone i början och vid 

 midten af 1700-talet — finska namn. 



I en „ Geometrisk beskrifning öfver Miecka och Stavers 

 Byars uprättade Chartor" (af år 1750) 2 uppräknas följande 

 finska namn : Ylinen Wainio, Alanen Wainio, Manen Randa, 

 Maki Wainio, Peldo Salo, Caidan Neva, Ylinen Randa, 

 Caukio, Heini Wainio, Perco äng, Miekholmen, Lill Kåski 

 Suor (uti Wåitby), Woisaari (uti Qveflaxby), Cauris Salo, 

 Maacunen, Hacanen, Alanen Reva, Sari Njemen Wainio, 

 Vähä Alho, Mälsor Fierd, Matin Alho, Perä äng, Kesli 

 Sari, Rihi Wainio. Sida vid sida med dem hafva vi t. ex. 

 följande svenska namn: Stubba, Strandäng, Ofvergiäla äng, 

 Mara, Svedie Oierde, Humblegård, Kalfhaga, Nyängs-Gierde, 

 Gran (jfr Kräni i Sastmola), Dahl, Grelsåker, Starrnäs, 

 Torabacka, Rå Lande, Marabacka, Ny Land, Sälting, Masa 

 Sidan, Cavell Masa (mosse med kafvelbro), Smidie Gierde. 

 Makaroniska bildningar äro naturligtvis under sådana förhål- 

 landen ej ovanliga, t. ex. Maran Perä, Åker Salo, Perco äng. 

 — Majona är väl en bestämd pluralform af dialektordet maja 

 f. fiskarkoja « fi. maja; se Saxen, Sv. lm. XI: 3 s. 171). 

 Från nuvarande tid kan jag härtill ännn nämna Orisor (fi. 

 Orisaari), Lieck och Skatila udde (finsk k-bildning på sv. 

 skate). 



Bland „Annexor, Wäijkars och Martos byars egor „1723 

 finna vi t. ex. följande finska namn: Stor Kåskisour, Lill 

 Kåskisour (jfr ofvan Lill Kåski Suor i Voitby; namnet kan 

 vara en etvmologiserande skrifform af ett sv. dial. Koskisor 



1 Enligt meddelande af pastor A. R. Hedberg. 

 1 Landtmäteristyrelsens arkiv. 



