267 



<[ fi. *Koskisaari. men kan äfven återge ett fi. Koskisauru: 

 se Sauru i Bjärnå), Hoysala nijto (måhända ursprungligen 

 ett sv. *Höy-sala), Kartanimäki, Nijtisarij, Lahetöma, Paij- 

 tila hiirlcu, Warsarsluchta, Hiimalatara, Mäijmtacki, Nederst 

 Kurkusu, Lacht, Uskunsu, Somisåur, Per~ko (och nyan get; 

 här finna vi den neutrala /a-bildningen bevarad; jfr i si. engi 

 n.), Säijkars, Torikar och Järfiuanpä, Näfvanpä, Pälackt, 

 Lill våravaijnio (fi. Vuorovainio), Waijniopä, Rudumpärä, 

 Haijälaniemi, Säijlcars. 



Det torde på grund af alla dessa namn få anses såsom 

 säkert, att dessa trakter fordom haft en verkligen bofast finsk 

 befolkning och att densamma troligen ännu på 1700-talet 

 varit ganska talrik. 



Vi hafva i det föregående äfven flere gånger varit i till- 

 fälle att påpeka en påfallande överensstämmelse mellan ort- 

 namnen i ännu svenska och sedan förfinskade kommuner. En 

 i detalj genomförd jämförelse af detta namnförråd skall utan 

 tvifvel leda till samma resultat, och vi kunna därför på grund 

 af det redan nu anförda påstå, att den svenska befolkning, 

 hvaraf vi i ortnamnen funnit så tydliga spår, varit pä det 

 närmaste befryndad med Österbottens ännu lefvande svenska 

 kustbefolkning. 



Det är naturligtvis ej möjligt att exakt angifva, från 

 hvilken tid förfinskningen af de ofvan uppräknade kommu- 

 nerna bör dateras. De nuvarande förhållandena äro en pro- 

 dukt af en småningom, under århundradens lopp skeende 

 sammansmältning: i en del trakter har den försiggått snabbare 

 än i andra. En blick på det ofvan granskade ortnamnsförrå- 

 det skall dock visa oss, att förfinskningen i många fall skett 

 i jämförelsevis sen tid. Så t. ex. träffas i uddljud alldeles 

 allmänt två och t. o. m. tre konsonanter (Flander, Flaa- 

 minki, Trondila, SJcuggila, Frusti, Trutsa, Sprättilä m. fl.) 



