268 



eller för finskan främmande ljud, som ej påträffas i äldre lån 

 (t. ex. Fossi, Filmosa, Finnilä). 



Komsila, Trompari äro inlånade först efter öfvergången 

 u > o (se Hultman, De östsv. dial. § 1, 48). 



Nyppeli är förfinskadt efter konsonantförlängaingen (och 

 vokalförkortningen) i det fsv. Ny-boli. 



Söönnki utgår från ett nysv. uttal med ett enhetligt 

 s/e-ljud af äldre SJcöring. 



Björni återger den nysv. formen af fsv. Biörn. 



På jämförelsevis unga sv. namnformer återgå också 

 Störvl (ö < y << i), Krooka (å < a) och namnen på -Tcääly 

 « sv. gälo < gerda). 



RäyrinTci, Maringais hafva inkommit i finskan efter 

 öfvergången ä < i. 



Men förfinskningen har — såsom redan påpekades — 

 skett långsamt och har antagligen börjat ganska tidigt. Där- 

 för kunna vi i de lånade namnen finna äfven äldre former. 

 Till fornsvensk tid återgå t, ex. Jurva, Napue, Spangar. 



Namn, som skulle uppvisa än högre ålder och återgifva 

 urnorcliska ordformer, äro ytterst sällsynta. Sådana äro: 

 Pernula, Peura (~~ Pöyry), Kaupplla, Kaustinen, Hattu, 

 Hantula, Muhonen, hvilka alla, om vår tolkning af dem är 

 riktig, återgå till urnordisk tid. Såsom ortnamn äro de dock 

 ej af större intresse, emedan de kunnat lånas af finnarna så- 

 som personnamn i helt andra nejder än de, där de nu beva- 

 rats såsom gårdnamn. Om Vaania, Puutio, Marfcko, Vitt Ho 

 se nedan. 



Pärhlcä (Lillkyro) återger kanske snarare ett fsv. namn 

 på Baerl- än den obrutna formen af fsv. '■BiaerTce (vi skulle 

 vänta oss *Perlclcä; jfr PerJciö i Lillkyro och Lokalaliti). 



Det är blott Teuva (~~ Tjock), som enligt min mening 

 med bestämdhet skulle bevisa tillvaron af svensk bosättning i 



