212 



snarast benägen att antaga, att dessa namn höra till de icke- 

 nordiska namnlånen, emedan Harjavalta förekommer såsom 

 ortnamn äfven i norra Ingennanland och Karelen, Kukon- 

 harju åter i Savolax. Däremot torde de finska personnamnen 

 Haravalta, *Haravalti (Forsman PN s. 154) återgå på ett 

 nrn. *Harwalöa- (med finsk svarabhaktivokal). 



På icke-nordiskt ursprung tyda med bestämdhet nam- 

 nen på -iklca, ikko (se ofvan). Sådana äro: SaariJcho (Hvit- 

 tis): fht. Saricho, MatiTckala (Hvittis): f ht. Matfihlto. Vii- 

 niMa (Nakkila): fht. Winicho, Vitikkala (Kumå): flit, IViticho. 



Dessutom kunna äfven för följande namn motsvarande 

 namnformer uppvisas blott från icke-nordiska språk: Vaimala 

 (Eurajoki): fht. Waimar; Ikala (Kumå): got. Igo, fht. Ico; 

 Vaaninen (Eura): fht. Wano; Kerola (Eura): fht. Gero, Ker o: 

 Kepola (Kjulo): fht. Gebo, Keho: Hassala (Kumå): fht. Hasta. 

 Hassi: Mauru (Hvittis): fht. Mauru; Masio (Nakkila): fht. 

 Masio. 



Naturligtvis kunna vi dock ej om alla dessa namn påstå, 

 att de inkommit från något syd- eller ostgermanskt, närmast 

 gotiskt folk, ehuru denna möjlighet ju är ganska stor. För 

 att ej behöfva upprepa mig själf, hänvisar jag till hvad ofvan 

 sagts om dylika namnlån i Egentliga Finland. 



För bestämmande af de ofvan behandlade ortnamnens 

 ålder hafva vi åter goda kriterier uti samma faktorer, som vid 

 Egentliga Finlands ortnamn syntes leda oss till bestämda re- 

 sultat. Sålunda finna vi vid en jämförelse af namnens svenska 

 och finska form, att många af dem hafva betydande ålder och 

 föra oss tillbaka till urnordisk tid eller åtminstone vikinga- 

 tiden. 



De gamla diftongerna ai, au och eu äro visserligen 

 sällsynta, men torde dock alla vara belagda: al uti Aihko 

 (Eurajoki), LaikJco (Kumå; obs. 1362 Leyko), Soinila (Xak- 





