220 



måste därför anse den först gifna förklaringen för — om ej 

 fullt öfvertygande, dock — möjlig. Dessutom kan här ännu 

 påpekas, att vi hafva en god paralie] härtill uti det ofvan be- 

 handlade namnet Karvia, socken vid öfre loppet af Karvian- 

 joki, som utmynnar i hafvet i närheten af Skarförarna. Jfr 

 också nedan XärvijoM: Närpeså: Närpes. 



Äfven socknens gårdnamn innehålla talrika minnen af 

 svensk bosättning. 



Utom namn, som i svensk form bibehållit sig till vara 

 dagar (t, ex. Söderhacka, Österbaclca, Nygård, Fräsa (1733 

 Fräsa), Gröndal) kunna härifrån anföras följande förfinsk- 

 ningar: 



ParTcki (1748 Barck); sv. *Barke. Jfr Parkkila i Kjulo, 

 släktnamnet Parkkinen. 



Björni; fsv. Biörn. Vanligt namn. 



Bistiluoma; hette 1788 Korahäck. 



Syväluowa; 1693 Diupbacken (Landtmäteristyrelsens 

 arkiv), 1738, 1748 och långt senare Djupbäck. 



Perttula (1738, 1748 Bertida); se Storkyro. 



Kornsi (1719 Gumsala; 1738 Gumsé); sv. gwmae, an- 

 vändt såsom tillnamn. 



Fossi (1738 Fossila); namnet kunde vara en förkortning 

 af något personnamn på -fos (isl. -fåss), t, ex. Ropfos. Se 

 Lundgren, Arkiv III s. 234; jfr äfven Foss, Fossa, Fossen 

 m. fl. i Sverige. Se Fossila i Ilmola. 



Krooka (1738 Kråka); fsv. Krake, Kråka. Namnet m- 

 lånadt efter öfvergången a > å. 



Äystö och Äyatönkylä (1738 Äystö, 1748 Öistj): fsv. 

 0aten, isl. Eysteinn. Jfr (Jist i Laihela. 



Pulli (1748 Pallj); fsv. Bulle. Jfr Pullola i Muurla. 



Uppa; fda. Ubhi. 



