113 



*gräfta ') v. graft sv. vb. tr. o. intr. 1: 1) Uppbacka (land). 

 2) Hosta, skämts. 



*gräfta ^) s. gråftu f. Jordhacka. — Pä hälsningen gu aftii sva- 

 ras skämtsamt: sas po gråftii. 



*gräftare-gubbe gråftarguh pl. -ar m. Arbetare, sysselsatt 

 med att uppbryta 1. uppbacka jord. 



*gräftland gråftlånd n. Uppbackadt landstycke, nyodling. 



grät va grava sv. vb. tr. & intr. 2. — ha, som gravar gr o^) ot 

 <?.'■? fci'1A^^iM'^ i Ordspr. — Syn. *grafva. 



*gräfvug 2) gravu adj. Gropig, ojämn. 



gräla grål sv. vb. intr. 1. — Syn. *äiitra. 



'grälor ^) grålur pl. t. Bannor. 



grälsjiik gr.i^/ihk adj. 



gräma [sig] gråm^sa sv. vb. rflx. 1. 



gräns grans pl. -ar m. 



gräs grås (pl. ovanl.) n. — fo?Jsi a t(E^§om grasi. — Jfr 



*iiyvälla. 

 gräsdaiii gråsdåm pl. -ar m. Naturlig vattensamling på en 



äng. 

 gräshoppa grashö^u f. 

 gröda grMu ut. pl, f. 



*gröfla *) [*kr-?] kr6val sv. vb. intr. 1 Söla, dröja. 

 *gröflare krMar m. Sölkorf. 

 ■*gröfvel krmil pl. obr., n. Sölkorf. 



*gröiii ^) grtrjfm ut. pl., n. Grums, grummel (t. ex. i kaffe). 

 '■'grömmug '") grmpmu adj. Grumlig. 



^) Allm. i Finnlands svenska språkbruk; f. ö. uppgifvct från 

 Vb. o. Åra. 2) öb., ÖNyl., Nu., Ormsö. 3) öb., EF., Nyl. *) Jfr 

 kskc Dl. Sdm. *g')'öfla 'gå på alla fyra'. Allm. i Öb. under ofvan 

 angifna het. ; fa . grufia 'krypa, ^) Öb., Hvbfj., Åld.; Nyl. groifimo 

 f. 'de första sraörkornen i kärnan'. Utgår från en stam, besläktad 

 med isl. gram n. 'ngt oklart' [omlj. << *gr0m 1. aflj. *griöm-'>], 

 allm. i Sv.' (Rz 225 b), EF., Nyl. (NE p.'l3). 



8 



