famn f(hii_ pl. -ar m. 



[faimiaj ''famma fämp ^) sv. vb. tr. 1. Gr. § 200 C 2 y. 



fan fän ut. pl., m. — ha, som tar fan i hotn, fajrow a i 

 land ma Ordspr. — „h(i va o fan'', sa fiUn, to ha 

 sJcoda i tAikmi o hla^kna. — Syn. *bi)fve, *(lallei'(lasen, 

 djäfvul, (Ijäkel, gannnel-Ei'ik, fanken, *fasekus, *fä- 

 kel, *fän, den snöde, den lede, den *vande — jfr ock 

 *sudik {tan sudik idm.). 



*fanas ingår i sms. ill-*fanas, qv. v. 



fankeu fåglan ra. def. (ut. pl.). 



*far2) s. I får n. J\arled. 



*far 3) s. II får n. Farsot. 



fara s. fåru f. 



fara v. fåra pret. for sup. fiin & fin vb. intr. Begifva sig i 

 allm., t. ex. fara sta söva 1. jita, f. tt stan, f. ti sim. 

 — ha, som a vtn, ha ha ftn Ordspr. 



farbror fqh-a ut. pl., m. — Syn. fars-bror. 



farfar fdf ut. pl., m. — Syn. *farse, fars-far. 



fargalt färgdXt & -galt pl. -ar m. Vanligare är *räne. 



farlig fq/i adj. Anv. äfven som förstärk, adv., t. ex. fajh 

 . m]pU\p Synnerligen mycket. 



farmor fdmi ut. pl., f. Gr. § 106, 2. — Syn. *farsa, fars- 

 mor. 



*farsa *) fåiu & fåsu ut. pl., f. Farmor. — Hit kske äfven 

 fdsxi f. Faster, hlo som fasusas lon tis. 



fars-bror fd^-hrör pl. -hrhdar m. Farbror. 



*farse ^) fd^a & fdsa ut. pl., m. Farfar ; gammelfar. 



fars-far fd^far ut. pl., m. Farfar. 



1) Äfvenså Kr. o. GK. 2) jgi. far n. Äfvenså Fby o. Nyl. 

 3) isl. får fsv. far u. [Se Rqv VI 8. v.!j Öb., Nb., Vb.' *) Öb. 

 •'') Öb. samt här och hvar i Sverige. 



