Gl 



*(luiii ^) II di'(mh adj. Döfstum. 



<luiiiliet dum(b)li&yt f. 



(liim-iliulVu<l| *-höfvu(l (hhj/hhavu ut. pl., n. Okv. — Syn. 



boiicka. bosshufvud, -•böckelhufvud. dumhöna. dnmlam, 



*dumliii^'. dumskall»*. ^•ai)(e)ti'ast. ftai)(e)trä, ji^röthuf- 



vud, stockhufvud. stolle, 

 duinliilna dumhlimm f. Okv. 

 dum-laiu dumblåmh n. Okv. — vam cfze^c/nmhlambi- drtk? 



Ordspr. 

 *dumliu^" ■-) dunihh^g pl. -ar m. Dumliufvud. 

 *dumpa 3) dump sv. vb. intr. 1 Falla, ramla. 

 duiii-skalle dumbskala m. Okv. 

 dun dmji ut. pl., n. coll. 

 dunbolster dvimlmlitar n. Dunfyld dyna, 

 dundra dihular sv. vb. intr. o. imp. 1. 

 dun[ig-J "^-ug diNnu adj. 

 dunka dugk sv. v1). intr. 1. 

 *dunken *) dnnfh adj. Unken. 

 dunsa dihi.^ sv. vb. intr. 1. 

 dunsta dnn.^t sv. vb. intr. 1. 

 *dunsug ■■') dunm adj. 1) Kvalmig. — ha a i so dunsin 



vadar i da. 2) Tung, olustig. — ja vart asit, ja a so 



dimsu i lihvii. 

 *dunt ö) dmit pl. -ar m. 1) Stöt, lätt slag. 2) Backe, kulle. 



1) fsv. dlimhe m. 'döfstum person'. Öb., Vb., Mp., Dl., Estl., 

 Bl. '^) Öb., Hvbfj., Fby, VXyl. 3) vö., Vb., Fby, ÖNyl., Mp., 

 Sörb. Gr. § 214. *) Vö., Nb., Vb , Dl., Fby, Nyl., Estl., Nk., 

 ög., Sm. — Gr. § 110, 3. — ä.-nsv. dimkenhet f. 'fukt' (Rz 

 108 a). 5) <^ *dlim-l-SUgr (Gr § 110, 3). Kändt från Ksl. i 

 bet. 1, Fby dömso o. Np. i bet. 2. ^) Öb., Hs., Fby, Nyl., Gotl., 

 Ög., Sm., Vg. [Båda bet. vanl. förenade], fsv. dynfev isl. dyilfr 

 m. 'slag, rapp'. 



