15 



barhänd omskr. med [ha yar] ma håra hhulra. 



bark hårk ut. pl., m. 



barka hårk sv. vb. 1: 1) tr. Afslä barken frän trän; jfr 

 *harta (l:a gången), draga (2:a g.), skafva (3:e g.). 

 2) tr. Garfva. 3) intr. h, qv Skynda i väg. 



barkbröd hårkhrh pl. -brhdar n. 



barkbåt — ers. af bräd-*smacka, 



barlast harjåst ut. pl., m. 



barm harm ut. pl., m. — a kan int seM qdaras hon j harmt 

 so tnt fotn stikar fram Ordspr. 



barmli artig hdrnihchrti adj. 



barn hön^) n. Gr. § 110, 4. — to horn far ha som ha ro- 

 mar at, so val a n^}pd Ordspr, — Syn. kläpp, *kott, 

 *tussevask. Jfr äfsing II. — barusjukdom jfr älta 

 s. n. 



barndom höndom ut. pl., m. 



barndop höndöp n. 



barn-^-^^fas höwfoas ut. pl., n. Barnsbörd. 



barnfödd härfhd 1. hårffhcl oböjl. adj. 



barn-*hylla hönhfphi f. Bamsköterska. 



barn + juoni fi. hönjbunur pl. t. Barnsliglieter. 



barnkammare hogkämar pl. obr., m. [i Jakobstad]. 



barnklut högklud pl. -ar m. Trasa anv. vid skötande af barn; 

 äfven blöjor m. m. d. 



barnkläder högkladar pl. t. 



*barnkona2) bogkunu f. Barnsängskvinna. 



*barnkonomat ^) hogkunumåt ut. pl., m. Mat (ss. ost, soppor, 

 gröt m. m.) som af besökande medhemtas åt barnsängs- 

 hustrun. 



1) Öb., Norrl. (Rz 24 a), Hvbfj., EF., Nyl., Estl., Ru , Norge 

 (sondenfjelds) under samma form *hån. '^) Öb., Dl., Norge. '^) Öb., DI. 



