13 



bakben hqkhåm n. 



*bake ^) haka m. 1) Handens öfre sida. 2) Bräde, hugget frän 



den obilade stockens yttersida. 

 bak-<'ft|erl håkkt 1. hdked 1) adv. Efteråt. 2) prep. Bakom, 



efter. 

 bakfot bdkfof pl. -fotar m. 

 bakfram håkfräm adv. 

 l^aki häk) adv. o. prep. Bakuti. 

 bakifrån håkifrqn adv. o. prep. 

 bak-kappa bqkåjm f. 



baklänges håklanps adv. — Svn. a-^^^agg, å-ry;»:^, ä-riif. 

 bakom bakom adv. o. prep. 

 bakpå bc(k2)o prep. o. adv. 

 baksida båksnlu ut. pl., f. 

 bakstycke bqkstfpk n. 

 baktala bdkfåla sv. vb. tr. 1. 

 baktill bdktU adv. — Syn. *bak-vider. 

 bakngn bdkmi pl. -ar m. 

 bak-v[id]er båkvh- adv. Baktill. 

 bakvägg bqkvåg pl. -ar f. 

 bakat bäkot adv. 

 bakände bdkånda m. 

 bal &(/Z pl. -fir m. Dansnöje. 

 balja bdlju f. 



balk bdVfc 1. &aAÄ; pl. -ar m. 

 balka 6a?^ 1. bdXk sv. vb. tr. 1 [qv] Afbalka. 

 bana bdna pl. ol)r., m. 1. f. Anv. ish. om järnvägen. 

 band band n. — Jfr *binda s. 

 banda band sv. vb. tr. 1. 



1) Allra, i Öb., EF., Nyl., Estl., Rn. och dessutom Dl., Åm., 

 Mp., Hs., Sdra., Vg., Dis. (Rz 19 b); No. bakkc m. 'ryggen på 

 järnredskap'. 



