117 



;;"äii^ I gä^g pl. -ar m. 1) Itus. 2) Via. 



*^9.\i^ II, *gäiiga gågg pl. -ar m., gdggu f. Vicis. — Syn. *bas, 

 *väii(la s. — i gdggii I sänder, t. ex. ja ha vin teer 

 hdila vikiir t gaggu. 



^ängfönster ^) gäggfmstG,r n. Fönsterhalfva som kan öpp- 

 nas. 



^ån^järn gdggjmi n. 



gar går ut. pl., n. 



gård gål pl, gölar m. 



gårdsfogde gål^fögd pl. -ar m. 



gärdsfolk gél§falk 1. -/oA^ ut. pl., n. 



gardsgiibben 2) gal§guhi m. def. Hustomten. 



gårdshund gål§liim pl, -hundar m. Gårdvar. 



gärds-käringen gål^fsoevictÉG, f. def. En kvinnlig hustomte. [Säg- 

 ner i Spräkpr. II, 1, 2 & 3], 



gärds-tjuf gål§fsl/v pl. -ar m. — /i'(a svarl^li dzéw^fip ga]§- 

 (syvh Ordspr. 



*gårig 3) förek. i uttr. gonga dån I går. 



gär-väm gårvcuub ut. pl., m. En af kreaturens magar. 



gås I gös pl. -ar t — ha a j-^fsom ti Xlo vatn po gosa sä- 

 ges om fåfängt framstälda förmaningar 1. varningar. 



*gäs II ingår i smss. knifve-*gås o. tumme-*gås, qv. v. 



*gåsa^) gösa sv. vb. imp. 1 Fläkta, ånga. 



*gäse 5) gösa ut. pl., m. Ånga. 



"^^ät •*) göt n. Dörr- 1. fönsterpost. 



gata s. gqtti t 1) Aenigma. 2) Berättelse, sägen '). 



1) Äfven Gotl., SM-e, Sörb., Nyl. 2) Jfr uo. gardvord [< 

 gardvprdr] m. 'tomte'. ^) Åtm. i Nyl. *) isl. gosa (afljud till 

 giösa v.) idm.; NVa., Vg. ; har i EF. bet. 'koka öfver'. Det sydöstb. 

 gmis idm, = Dis, gösa är aflj. till gosa o. giösa (pret. gaus, 



hvaraf inf, g0gsa). ^) no, gOSa f. *') Kändt från Öb., Norrl., 

 Dalarne, Fryksd., Nyl.; isl. ^prt f. Jfr noten till (Zön-<7å^. ") Sannma 

 bet. i Np., Mp., Fby, Pyttis; jfr fsv. g(Eta isl. geta bl. a. 'omnämna'. 



