121 



haf hav n. — Hällre användes sjö. 



hafre håwa ut. pl, m. 



[liafre]-bröd *hafver- hdvarhrh n. 



[hafre]-gryii *hafver- havaryrmi 1. (vanl.) -grt/n n. 



[liafi'e]-lan(l iiafver- hdvarlåml n. 



[hafrej-mjöl *liafver- hdvaymiM 1, -mjhl ut. pl., n. 



[hafrej-soppa *hafver- hava^dpu 1. håvasbpu f. 



halsa v. /i«ps sv. vb. intr. 1 Fjäska. 



*hafsa s. håpsu f. Fjäskig kvinnsperson. 



hafs-göl håvsjhl pl. -(ti)ar m. Grund, långt inskjutande vik 

 (t. ex. vid Östensö). 



hafs[ig] *-ug lid^sit adj. 



halva hd pres. hdr (= äger) lid 1. d (hjälpvb.) pret. håd sup. 

 hdvh vb. tr. o. aux. — lid^sa Förhålla sig; t. ex. hur 

 hur a sa ma hade Huru förhåller det sig därmed? 



hafvande — ers. af barnsjuk, vördig. 



hage hdga m. — Jfr hållhage, beteshage. 



hagel hdgal n. — ha fa^§om hagh Det går med största ha- 

 stighet. 



hagelby hdgaW/ def. -p pl. -jar m. 



hagla hdgal sv. vb. imp. 1. 



*haglug ^) hdghi adj. Spräcklig, brokig. — Syn. *diiiglug. 



haj hdij oböjl. adj. (blott pred.). — o to val ja nu so hmj o 

 hph 



haka 2) s. hdku 1. héku 1. h6ku f. — Gr. § 43, 1 jte anm. 



haka v. haka sv. vb. tr. o. intr. 1. 



hake haka m. 



^) Äfven nppg. från Lrao, Vörå, Br., Ko., Hsk. — Fthhs jfr 

 (i Vörå-ordb.) med isl. haglegr 'bekväm' synes föga tilltalande. ^) 

 Med omljudd vokal i de flesta finnländska mål, i Nu., Rg., Wi. och 

 Vb. 



