131 



*hit-(lä[rj-[liärj *-hjär hkUjé adv. Just här 1. där. 

 hit-eft[er] hklG,t, hiat adv. Hität. 



*liit-[här] ^'^-hjär ') lujtr, hajér, htjé, h&jé, ijér, ijé adv. Här. 

 *hif-[hänial *-lijärna yéna, hajéna adv. Här. 

 *hit-[här-iia-iiaj -^-lijär-ua-nfa] hijénan(d), hajénan((J), tjénan(d) 



adv. Just här. 

 hitom hl dom adv. & prep. 

 *hitt hit 2) pron. Detta. Gr. § 250, 4. — vams hms a h&de ? 



~ hit^to ? — ha 3) 1) pron. Det. 2) part. Att, t. ex. 



ja frowar ha du tnt a h0(l hade f^r. Gr. § 87, 1. 

 Iiitta hit sv. vb. tr. 1. — hita fh}< m. eg. „hittad själ": tra- 



net frän landdrifven död säl anv. till läkemedel. — hita 



du na? säges till ett barn som faller. 

 hitåt htdot, Mot adv. 

 *hixna *) hiksn sv. vb. intr. o. imp. 1 Hisna. — ha hiksna ma 



fxp 0gii. 

 *hixta '") hikst sv. vb. intr. 1 Skrika, ropa. 

 hjon jån 1. lon n. Vanl. i best. sg. jum, i best. pl. jima. 



I hjortron] *hjortra®) jorlru, jåUru, joltju f. Gr. § 102, 2. 



Jfr =^hlöta s. II. 



II jortron-^hlöta jöltndjlhtu f. Moget hjortron. 

 hjul jml 1. iml n. Jfr Gr. § 92, 1. 

 hjulbent — se *kangelben. 



hjuUöt — ers. af kärrspol [ej. 

 hjulspol[e] ') jm^pöl pl. -ar m. Hjuleker. 

 hjulstock jm§tök pl. -ar m. Den axel i väderkvarn, i hkn 

 vingarne äro fäste. 



V) Vörå. 2) isi. Jiitt fsv. hit; äfven GK. ^) Öb., Vb., Dl., 

 Uppl., Åld, EF., Nyl., Estl., Ru. Närmast < *häÖ. *) Öb., Sdm., 

 Nk., Fryksd. ^) Öb., Ko., Na., Pby idm.; *]lixta bet. 'hicka' i isl. 

 samt Nu. o. Gsv., 'rapa' i Pojo (VNyl.), hosta till' på Gotl., 'kippa 

 efter andan' i Sörb. ^) fmn. äfven i Vätöraålet. "•) Fby, Nyland. 



