161 



kaffV-skarf kdfisMrv ut. pl., m. Tillsatser i kaffe af kiydder, 

 cikoria o. s, v. 



kaffe-*törel kåfitfpnl pl. -tffvilar m. Stöt, anv. i st. f. kugg- 

 hjul och vef i gaminaltida kaffekvarnar. 



kafla kqvai< sv. vb. tr. 1: 1) = hsv. 2) Mangla i). 



*kafva Icåiv sv. vb. tr. 1 \ot sa na] Samla 1. skrapa åt sig. 



— ha kawar ot sa alt va a sir. 



kafvel kqvcd pl. kavlar m. 1) = hsv. 2) Mangel ^). 3) Anv. 



äfven i bet. af „kafvel hvaröfver farkoster uppdragas å 



land". 

 kafvelbräde kdvalbrh pl. -brkdar n. Bräde med hkt man vid 



manglande trycker på mangelstocken. 

 kag*g'e käg pl. -ar m. 

 kaimas ^) fi. kcmnus 1. kåimas ut. pl., m. f. Namne, kajman. 



— gudq kaimas! 



kaivaa fi. kdw sv. vb. intr. 1 Sj^ssla. — ha kawar po f^p 



jamna Han arbetar flitigt. 

 kaj kåij best. -i pl. obr., m. 

 kaja kåiju f. 

 kajiit[a] kapat pl. -ar m. 

 kaka kåku f. 

 kakel kåkal n. 



kakelugu kdknlmn pl. -ar m. 

 kakelugiis-iiisch kåkalmnsnUs pl. obr., m. Tomrummet mellan 



kakelugnen och väggen. 

 [kakcrlacka] kakel-*nacka kdkahiåku f. — ha rer po Jimi 



som ygjiakahiaku tis. 

 *kal3) kal pl. -ar m. Kant 1. stad på strumpa. 



1) Äfvenså Nyl., Estl., SM-e ni. fl. 2) Också detta finska (o. 

 estniska) ord brukas allm. i Öb., Nyl., Estl. o. Ru. samt dessutom 

 i Sdni. o. Vm, (Rz 301 b). 3) öb.; i No. 'tåg, tågvärk'. 



11 



