164 



kapa I kq2) sv. vb. tiv 1, t. ex. kap^hnu ov. 



kapa II Mi^ sv. v)), tr. 1 Taga, t. ex. a^ska kap ot sa to a 



kan. 

 kapell kapål n. 

 kapellau kaplån pl. -ar m. 

 kapiua Ii. kåpma ut. pl., n. (coll.) Effekter. 

 kapp i uttr. ijiåp I kapp. 

 kappa kdp\L f. 



kappas kåpas sv. vb. dep. 1. 

 kappe kåpa m. 

 *kappel ^) kåpul pl. kapillär m. 1) Rundt trästycke. 2) Gren 



huggen till ved. 

 *kappla 2) kåpal sv. vb. intr. 1 : 1) okul Ramla. 2) qv Kila 



i väg. 

 kapprät kapråt adj. Gr. § 14, 1 [t 

 kappsegling kåpslgh^g pl. obr., m. 

 kappsäck kdpsak pl. -ar m. 

 kapteu kaftén 1. kapten pl. -ar m. 

 kar kår n. 1) Kar. 2) Käril 3). — Jfr *läcka. 

 ""kära *) Mru f. Glödraka. 

 karafflu kår af in pl. -ar m. 

 karakter karaktär ^) ut. pl., m. Titel, värdighet. 

 karamell kuramål pl. -ar, pl. def. kåramajjlra, m. 

 [karaiitäu] *kiiraiitm ^) kiirantin ut. pl., g.? hg i kurant m. 

 [karda v.] *kärda ') kå^l sv. vb. tr. 1. 

 [karda s.] *kård(e) ') kå(l pl. -ar m. 

 kardemiimnia kåcjimumt^ ut. pl., f. 

 kardus kaclms pl. -ar & -ar m. I best. sg. stundom karlmsh 



1) Nyl. Jfr Rz 301 a kabh m. fl. 2) j^p. Px. Pö. MNyl. 

 ramla , NK. 'springa'. ■') Under den senare bet. torek. ordet i isl. 

 {ker), fsv., Öb., ÖNyl., Bl., Sk., Hll. (Rz 308 b). *) Mp., Hs., 

 Gstr., Jtl., Nyl., Norge. '') Vö. «) Öb., Nyl. ') Öb., Vb., Ru., Sm. 



