170 



kladda v. — ers. af -' klotta. 



kladd I i^'] *-iig klådu adj. : t. ex. liedé broch a so kUidK, so a 



ast (thtar pta ha. 

 *klafsa ^) klåfs sv. vb. intr. 1 Glappa, om vida skodon. 

 *klafva 2) hläva sv. vb. tr. 1 Klafbinda. — klava ut [o: i^^] 



kr r tura nxp råij! 

 klafve kldva m. 

 klaga klaga sv. vb. intr. o. tr. ]. — Svn. *jarma, ^^jjiinma 



[sig] II; jfr jämra. 

 *klake ^) klåka ut. pL, m. 1) Isgata på väg. 2) Frusen gytja 



1. träck. 

 *klake-före kläkafhr ut. pl., n. Dåligt före på *klake. 

 klamp kldmp pl. -ar m. 1) = hsv. 2) Knap. [W-J.]. 

 klampa klåmp sv. vb. intr. 1: 1) Trampa tungt, t. ex. i ler 



1. snö. 2) Fastna 1. klibba vid, om d:o. — ha klampar i. 

 *klains *) klåms pl. -ar m. Klamp i båt för skotning. 

 klapp klåp pl. -ar m. 

 klappa klåp sv. vb. tr. o. intr. 1. — Jfprta klajKir i ma. — 



klap sdndn Kratta. — klap gUdra Medels eldgaffel 



sköta om en brasa. 

 klappträ klåptra pl. -trådar n. 

 *klapsa '") klåp)S sv. vb. intr. & imp. 1 Anv. om det ljud som 



höres t. ex. då en häst springer. Äfven säges t. ex. ha 



klapsar o roivar. 

 klar klär adj. 



1) Vö., Njl. 2) Allm. enl. Rz 326 a. ») jsi. ]dake m.; 

 Öb., Hs., Gstr., Uppl. VI., Götald (Rz 323—324). Nu, klökatan 

 'knagglig, om väg' (P. E. Säves ant.) skall möjl. vara klokafan 

 <C *klak- och hör då hit. I flere diall. (t. ex. Nyl.) med kr-. 

 *) <^ *klamps liks. Po. klims 'klimp' <; *kUmps o. Estl. klinns 

 idm. <^* klumps. — kläms m. äfven i Solf. ■') Qotl. 'smälla' 

 (Rz 328 b). 



