188 



*ki'afsor ^) kråfsur pl. t. Skämts, benämn, fur fingren. 



krafla hråval sv. vb. intr. 1. 



kraft kraft pl, -ar f. Sälls., hällre makt 1. styrka. 



kraftig kräfU adj., t. ex. om mat. 



kra^e h-åya m. 



kra;^(e)-beii 2) krdgdbhn n. Nyckelben. 



kra^(e)-tag krårjatufj n. 



*kraka ^) kräk sv. vb. intr. 1 Kraxa. — krokit krakar, ha 



komhajram, 

 *krakas ■*) kräkas sv. vb. dep. 1 Hosta och spotta, liarkla. 

 krake kråka m. Hästkrake. — kråka S0kar^maka Ordst. — 



Syn. *kiiyckel II, *skrake, koiielo fi. 

 krakel krakél nt. pl., n. 

 krakistaa fi. kråhst sv. vb. intr. 1 Harkla. 

 kram h-äm adj., om snö. 

 krama kräm sv. vb. tr. 1: 1) = hsv. 2) kram ut sa na 



Rafsa åt sig ngt. 

 *kramp ^) I krämp pl. -ar m. 1) Krämpa. 2) Skotknap i 



båt. 

 kramp II krämp nt. pl, ni. Sjnkd. 

 krämpa — ers. af sinka s. 

 kran kran pl. -ar m. 

 *krank ^) krägk pl. -ar m. Mygg, harkrank. — koma, kranfji 



o m}fj(lzi, koma klo ma po r}fdii Ordst. 

 krauk-[mo(ler] -*modra ") krägkmöclru f. Hästkrank. 

 krans krans pl. -ar m. Sä kallas äfven 1) trävirket kring 



kvarnstenarne; 2) slåarna nedtill mellan benen på en 



spinnrock. 



\) Nyl. -) Pjttis. Eg. 'nackben': fsv. kracjJli mht. krage ni. 

 'hals, nacke'. Se Kl -^ 186 a kragen. ^) Gk'., Fby, Py. *) Öb., 

 EF., Nyl., Sdm.; no. Tiraka R.; jfr isl. liräke ni. (kvant, afljud). 

 O Nyl. «) Öb., Lptr.; Nargö *kranka f. ") Pö., Px. 



