192 



gande kråka, så vänder hon åter. — )a a so tr^ipt, ja 



ark mt rop kröku hajjlar tis. 

 kråkbär kröhhkr n. 



kräkbiir(e)-ri.s krökha-nris ut. pl., n. (coll.). 

 krakliackor *) krökhåkiir pl. t. säges om hud som i följd af 



kyla 1. a. blifvit prickig och liknande hönsskinn. 

 kräk])eiiiia krqkpknu f. KråkQäder. 

 ki'åk-*rädda 2) krokrkdu f. Kräkskrämma. 

 kräk-*slamra krokXUmbru f. Kråkskrämma. 

 kråma [sig] — ers. af skepa [sig]. 

 *kråiia kt-ona sv. vb. tr. 1 Neddoppa, instoppa t. ex. ngn i 



vatten 1. snö. 

 kråiigelin åkare krö^galmåkar m. 

 krångla kröggal sv. vb. intr. 1. — Syn. *kråckla, *koustera, 



konstra, lirka. 

 *kråpa [sig] ^) kröpa^sa sv. vb. rflx. 1 Styra ut sig, tillpynta 



sig. — sko^ Jiujais hute nip ha kropa sa. 

 *kräpiig 3) kröjni adj. Utpyntad. 

 *kräfla *) kråval sv. vb. intr. 1: 1) Kräla. 2) kr. ma na 



Söla, dröja; t. ex. ha kravlar ma hy: ga si so ha val al- 



cjar golis. 

 kräfta kraftii f. 



kräfva h-åvi pret. o. sup. krävd vb. tr. 

 kräk kråk n. Anv. äfven ss. okv. 

 *kräka ^) kråka pret. kräk sup. krifåi vb. intr. Krypa. 

 kräkas kråkas pret. o. sup. krakist, 1. kråks pret. o. sup. 



kråksta vb. dep. 

 kräkla s. I kråklii f. Redskap hvarmed gröt m. m. omröres. 



1) GK., Vö. 2) GK. 3) Har förlorat uddlj. S-: jfr Ög. skrapa 

 vb. & f. Rz 60.3 b. *) Vb. (Rz 352 b), He. (i Njl.). ^) fsv. 

 krteka no. kreka (é); NVa , Np., EF., Nyl., Rg., W., Norge, [men 

 Ru. kråka = D. Gsv. Nu. O. k7~öka fsv. kråka idm.], nära nog 

 allm. i Sverge (Rz 359 b). 



