198 



kvick kvlk adj. 



kvicke — ers. af (horn) 'stickel. 



kvida livid pret. kväul sup. kvkh vi), intr. 



k^i^-a kvlgii t 



kvinna kvhm f. [Ordet anv. ej synnerligen ofta]. — Syn. 



kona. — Se harpa, *klystei', ^knarra s.. *lolla 1. 



uiaruggla, otäcka, '.skrapa s. II, "^stimpa: *knhba, 



kurva fi. 

 kvinnfolk kvinfälk 1. -fbXk n. — kvinfallsi ;)q;r int harm i 



da, mt vatt ja van h randar okrhgg. 

 kvinns-hjon kvmsjon n. Kvinnsperson. 

 kvist kvist pl. -ar m. 1) Gren. — kvistu fajjlar mt lagt 



ifron trai Ordspr. 2) Förstugukvist. 

 kvista kvist sv. vb. tr. 1. — kvist av Springa. 

 kvist[ig:] *-ug kvistu adj. 1) Full af kvistar och ojämnheter, 



om trä. 2) Krånglig. — ha va kvistiit^ ha. 

 *kvitta ij v. kvita sv. vb. tr. o. intr. 1 Yttra, orda. — no(tv) 



kvhta lia j}p om a na hti. 

 *kvitta s. kvitu ut. pl., f. Knyst, kny. — Jia sa mt igjivitu 



hajjfar. 

 kvitto kvitii pl. obr., f. o. n. 

 kvittra kvitar sv. vb. intr. 1. — Syn. *pittra. 

 kväfva kvåvi pret. o. sup. kvävd vb. tr. 

 kvälja kv/ih pret. o. sup. kvål<l. 

 kväljas — ers. af *k(ijas. 

 kväll kvajil pl. -ar u. 1. -ar m. — ^ kvais -) I går aftos. — 



lia har mt al dagar ti kval(li an Ordst. 

 kvällas kvalclas (& -a-) sv. vb. dep. 1. 

 kvällsvard kvkhsval ^) pl. obr., m. 



1) isl. kvitta: GK. NVet. Fby Nyl. kv\ta (1. -i-) Px. Pö. 

 kvét — altså i diall. öfvereusstämmande med kort f-ljud, hkt ej 

 kan vara tillfälligt. Är kvitta <C *kvit-nå- och behålla de ösv. 

 målen roten? 2) JiD(^is- GK. Kr. NVet. T. 



