201 



kalrot kålrot pl. -rhtar f. 



*kank ^) kögh i uttr. Xlo kögk: „ett spel, hvarvid begagnas 

 bållträ och en träbit af c:a ett kvarters längd, hkn skall 

 kastas sålunda att man först sätter den pä högra han- 

 den och sedan genom snabb lyftning pä handen slungar 

 den i luften dä det gäller att kunna träffa den med säll- 

 träet". (Jfr /?7po i Nyl. Ordb. !) 



kånka kö^k sv. vb. tr. & intr. 1. — va kogka^(lu sode jrerfjit 

 mp, kql? — q, ja kockar bara po in stam ti briprlm! 



kapa k62M t 



*käsug 2) i:äsu adj. Virrig, bortblandad. 



*kåte '^) kota m. 1) Stuga, kyffe. 2) Vettkoja vid skytte. 



'^käter*) kötar n. Kyffe. 



käbbla — ers. af käfta, *käppla, protestera, *äiitra II. 



'•=käcka^) (?) I fååka sv. vb. tr. 1. Snatta. 



*käcka II isåka sv. vb. tr. 1 Urhälka med *käx-yx. Pu. 



[käft] *käfte f safta m. 1) Käft, mun, trut. — ha har^fjafta 

 up ti oruna. 2) Käk. — hql(l [safta dm! 



käfta fååft sv. vb. intr. 1. — t/ g o Uaft ast imot na matr! 



käftbeii fsaftbain n. Käkben. 



[kägla] *kägel isågaJ, pl. Uåglar m. 



käk — ers. af käft. 



*kälka ^) Uålk 1. UaXk sv. vb. intr. 1 {qv\ Löpa, springa. 



kälkbacke — ers. af räimbacke. 



kälke Uålka 1. kalka m. — Se '''stötting. 



källa Ual(lu t 



1) Kr. 2) Norrl., Dl., Fby, Nyl., Vg., Sk. med skiftande bet. 

 (Rz 380 a— b). Ordserien härledes af Bugge i Noreens Dim. 108 

 n. 1 fråu isl. kd v. 'besnaere'. '^) isl. kot n., med samma genus i 

 Na. o. VNyl., msk. i Np., fmn. i Vb. Hs. Sm. (Rz 381 a) mlty. 

 köte m. f.''koja'; i finskan kottt. *) Bo. kotcerU *kåterby m, 

 idm. ^) Jfr no. kja-kta v. 'åtrå\ '^) Öb., Br. 



