302 



*i'iekl{i ^) vilml sv. vb. intr. o. tr. 1 Genom ryckande 1. vri- 

 dande fara illa med ngt. — lia stqr^trer håra o nklar 

 om losi. — nkal int d^ra sondar! 



*ricklug nkki adj. Ostadig, lös, lätt att röra. 



rida rid pret. råul sup. rtdi vb. intr. 



|riddaresj)orr[e] ^riddersparnVZsspé^ ut. pl., g.? Delphinium. 



ri(l(e)sa[de]l ridashl pl. -ar m. 



rifjärii rivjchi n. 



rifva v. rw pret. råw sup. rivi vb. tr. — Syn. *pärka. 

 rivand adj. Driftig, rask. 



■^rifva'-^) s. I rivu f. Rispa. 



*rifva ^) s. II rivu f. Näfverskäppa. 



rifvare ingår i sniss. is- o. löfrifvare, qv. v. 



rigg rt(/ ut. pl., m. 



rigga ri^ sv. vb. tr. 1. — hu ruja^e, hra Hon ser bra ut. 



rik rik adj. — tom rik okar o tom fath far ga Ordspr. 



rike riUi n. 



rik[e]doin rlkdöm pl. -ar m. — ha }iq^§o stora rikdom, ha 

 vart int hur m}pU}p ha a halcfar. 



riktig, *-iig rikti 1. riktu adj. — mm nkti mam a do. — 

 rtktit adv. Ganska; alldeles. 



rim I rim ut. pl., n. Rimfrost. 



rim II rim n. Rimslut. — Ex. under pilgrim. 



rimlig rlmk adj. — ha va tnt rimh pagga ha fik i lon ov 

 häda mtlandavi. 



rimma rim sv. vb. intr. 1. [Sälls.]. 



1) Na., VNyl., Norge (äfveu om lås). Det enkla rika finnes 

 i Nyl. 'vrida, vricka'. 2) jsi. rifa f. ^) Fby, Nyl., Hs., Sm. (Rz 

 537 b). Ordet upptages i Lundells ordl. — I norrl. mål o. Dl. 

 *ryfv-a 1. -e. Hör naturl. ej till vb. rifva, ehura etym. är dun- 

 kel. Jfr kske hsv. ref ty. rehe \/~ rebh 'umschlingen' (Kl. * s, v.), 

 då ordet eg. utmärkte ett näfverkärl med hopvikna hörn — hkt vore 

 synnerligen betecknande. 



