224 



laii^--llake lå^gflåka m. Tvåhjulig kärra mod lång flake. Slik 

 flake, lagd cifvei' en stock eller stenar, användes äfven af 

 liarn att gunga på. 



laiifi-frcMla^' låg g fr) dan ut. pl., m. def. 



laug-^TUiid ''-gTUiidu^' lå^grun 1, lå^gritndu adj. — ha a so 

 la^grundu ve^^trandra. 



lang'lialm långhalm ut. pl., m. 



laii^-här[igl *-u^ lå^glwru adj. 



laug-katkeseu låg- 1. lögkaUcsu m. def. 



laiiglett ^) låggVat adj. Länglagd i anletet. 



läng-lifvad låggViva adj. (blott pred. o. därför oböjl.). 



läiig*-*läpa 2) lågglqpu f. Lång och mager kvinnsperson. 



långnäsa låggnasa ut. pl., f. m. Okv. 



läng-[näst] *-uäsad långnäsa adj. 



långpanna läggpåmi f. 



långs lags prep. 



långsam luggsam adj. 



langs-eft[er] Idgsat prep. & adv. 



långseft[er]-randig *-ug lågsedråndu adj. Med ränderna långs- 

 efter (ej pä tvären), om tyg. — Jfr tvärrandig. 



långsida Idggsldu f. 



långskank — se lång-^^darjus m., lång-=^iåpa. 



långsärk låggscerk ut. pl., m. gifves vid bröllopet af sonhu- 

 strun åt svärmodern. 



langskånk ^) lå^gskbgk ut. pl., m. Okv. 



långt lågt adv. — lågt ifrån Långt ifrån. Sk. Vsuud. — 

 Gr. § 17, 1 n. 1. 



lång-*tomt 1. -tungt Idntimf adv. Ledsamt. Gr. ij 110. 2 1^ 

 & 3. 



1) isl. langleitr; Öb., EF., VNyl., Norrl., DI. (Rz 392 a) 



2) VNyl. 3) Np., Nvl. 



