244 



iminstycke munsUpk n. 



muns-*vik ^) munsvik pl. -ar m. Mungipa. 



munter mimtar adj. [Sälls.]. 



niuiifer^ilk — ers. af spelorre, ^urtackel. 



muntra mnntar sv. vb. tr. 1. — muntar iip da, pösa man, i 



moru sha du la^jas Ordspr. 

 muntraktion mimtrafån ut. pl., m. 

 mun I vig] *-veg månveg adj. 

 mur mih' pl. -ar* m. — hpst som mmri! 

 mura mwr sv. vb. tr. 1. 

 murare mmra?' m. 

 murbruk mmrhnhk ut. pl., n. 

 murken märfp adj. 

 murkna mur ku sv. vb. intr. 1. — ha a na to tiiknh jmd ska 



mast murky i jola säges till en som skriker högt eller 



sjunger öfverljudt 1. falskt. 

 muiMuästare mmrmastar m. 

 musik musik ut. pl.. m. 

 musikant musikant pl. -ar m. 

 musslin muslin ut. pl., n. 

 mustasch munstd/ar'^) pl. t. Gr. § 218. 

 mutter — ers. af kärrslutning, 

 mj^cket mjptåi 1. m}'pts}f ad v. — Ufr mypUi a, tid ska maw^ 



Ja^as Ordspr. 

 m}'g'g wipii n. - tamti m}fj<Jh- htis so ^ kvajjl- 

 mygga — ers. af kränk, 

 mylla s. miphi ut. pl., f. 



^) Vö. munvlkan n. Målets -vik torde bero på kontaraina- 

 tion mellan fspr. vik n. (veck) och Vik (vik): jfr isl. mumivik n. 

 pl. 'mungipa' gentemot Br. SM-e Nk. munnvik f. idm. (Rz 448 a). 

 '^) Med inskjutet n (från mUU) trol. täml. allm.; åtm. i Öb., EF., 

 Nyl., Uppl., Gotl., Smal., Sörb. 



