341 



skolpojke skQlpö}pk pl, -ar m. Skolgosse. — vh a rna^g skol- 



poxfka nast Vikluadas. 

 skolar sköllkr n. 

 skomakare skåmakar m. 

 skona skon sv. vb. tr. 1. 

 skonare skonar m. Skonert. 

 skonin^- — ers. af *sko(luk. 

 sko-näl skimal pl. -nolar f. Skomakaresyl. 

 skopa sköpu f. 



skoplagg — ers. af skobragd, 

 ^skorda^) s. skölu f. Stöd, stötta; ish. en i slik afsikt fast- 



kilad sten. 

 *skor<la 2) v. skol sv. vb. tr. 1 Stödja, stötta, anbringa stöd 



nnder ngt; ish. fastkila medels stenar. — om vh^ska 



mos t skol uj) varjza? 

 skorf skarv ut. pl.. m. 

 skorf-'^dadde skårväåda ut. pl., m. Okv., eg. för en med skorf 



behäftad person. 

 skorf-''"'plita skårvplUu f. Skorffläck. 

 skorf[vig] =^-ug skårvii adj. — Syn. ''^romsug. 

 skorpa skårpu f. (i alla bet.). 

 skorpna skarp 11 sv. vb. intr. 1. 

 [s] korsten ^) kåithn 1. kösthn pl. -ar m. 

 skosula sko(u:)sulu f. 



skot — ers. vanl. af segelsnöre, '^^w g^ dock skot n. 

 skott sköt n. 1) Afskjutet skott. 2) Sjukdomsanfall. — ja fh 



i skot ov liada sama smlcdomi otar, so ja kan ast stig 



up m^§ana£i ulq, 



1) isl. skörda f. Kändt med I I frän Öb., Vb., Fby, Fryksd.; 

 skåij Nu. m. 'stockställning anv. vid båtars uppdragande å land'. 

 2) isl. skörda v.; med I I i Öb., Br., Na., Fby, Pärnå, allra, i Sv. 

 enl. Rz 594 b. ^) *korsten allm. i Fld o. Sv. 



