294 



ra^ia — ers. af *raiigla, *stumla. 



raittaa Ii. rent sv. vb. intr. 1 Vandra, slå dank. 



'^rajskug" räisJcu adj. Trött, medtagen. — „a vql^,so raislm 



to a^ska hg wa tömda kava", sa fhku Ordst. 

 *rajsug' rmsu adj. = föreg. 

 *rak M s. räk n. coll. (ut. pl.) Yågdrifvet gods ss. t. ex. 



stockar, bräder, tång o. s. v. 

 rak a. räk adj. 



raka s. n)ku f. — Jfr Gr. § 43, 1. 

 raka v. I råka sv. v)), tr. 1 = hsv. — raka sisarlzi, tu a so 



lurvu i- 0gu. 

 *raka2) v. II råka sv. vb, 1:1) tr. o. intr. Drifva; bortjaga. 



raka kuduna. raka at dmn bara! 2) intr. cc) r. ov 



Rusa i väg. — van raka^cju ov nu? (i) raka okiil 



Ramla omkull. — Gr. § 206 C 1. 

 *raka v. III råka sv. vb. imp. 1 Slita, värka? hördt i uttr. 



Jia ristar o rakar i- krojn. 

 *rake-pass råkaims ut. pl., n. Eg. väl: respass; i uttr. cUe 



rakapas} ot nan 1. fo rakapasi Ge 1. få „afsked på grått 



papper". 

 rakkuif rdknlv pl. -ar m. 



rakua råku sv. vb. tr. o. intr. 1. — Syn. *rätiia. 

 *rako(laut ^) råkudånt pl. obr., m. Yräkling. 

 *rako-kälke förek. i uttr. va po rdkiifåalka 1. -ishXka (m.) 



Vara „pä efterkälken" 1. på obestånd. 

 *rakiig *) råku adj. Dålig, eländig. 

 raljera raljér sv. vb. intr. 1 Gjckla, skämta. 



^) NVa.; isl. rak n.. ej det Fkitzn. - II 28 a upptagua (hvar- 

 med jfr Rz 521 b); no. 7'ak n. 'onidrivende ting', jfr *räka. '^) 

 Vö., Nyl., Estl., Norge bet. 1; fsv. vraka. ^) Mx., Fby, VNyl. 

 Hör väl till v. *raka II. ^) Ko., Nyl. (äfven tis. pojråku), Estl.; 

 jfr Fby pojriku tis. 'pä tok'. 



