309 



ruska II rö.^k sv. vb. imp. 1 Duska. — Jia roskcir t da o a 



U^lmut. 

 rnskfi^l *-iig nisku adj. 

 ruskvärter rö.sJcvadar ut. pl., n. Oväder. 

 ruskvädersfägel roskvada^fdgal [1. -vadas-] pl. -fbfjlar m. 



Ovädersfägel. 

 ruskvädersriug röskvada^rl^g [1. -vadas-] pl. -riggar m. Ovä- 

 der-bådande ring kring solen eller månen. 

 ruskväders-sjiik röskvadafmk adj. Illamående i följd af oväder. 



— ha komhar oska, Ka kvalmut o ja a ro^kvadafmk- 

 *russig 1) rusi adj. Usel, dålig. — alt a ha håra rusit, som 



a liar. 

 russin råsn (pl. = sg.) n. 

 rusta rast sv. vb. tr. 1 [na 1. mt nan]. — now a ha rusta 



o laga tis. 

 ruta rMii f. 



ruter nHar pl. rmtrar m. 

 rut[ig] *-ug nJitii adj. 

 rutten nitb adj. 

 ruttna rökn ^) sv. vb. intr. 1 (Gr. § 94, ö a). — trai roknar 



QV, hart 1. ner. 

 rya ryju f. 

 rycka r'fpk sv, vb. tr. o. intr. 2. — rjpkis pret. o. sup. rxphst 



vb. dep. [recipr.] Brottas. — Syn. kiskoa fi. 

 vyg^ r}'p2 pl. -ar m. 

 ryggliåll rfpfjhålil ut. pl., n. Reumatism i ryggen. — Syn. 



säges ha spragg j r}p(Jh so. 

 rygglänges rxpgVancUis ad v. 

 ryka rwk pret. ri}pk sup. n>}pkt vb. intr. — Syn. röka. 



^) Fby, Nyl. Är kske samma ord som fsv. rusen adj. 'kal, 

 ruskig'. Rqv. VI 379 b. Jfr Hll rusna 'affalla till hullet' Rz 

 544 a. 2j jg]^ fgy^ rotna v. 



