315 



ränua v. I rån sv. vb. tr. 2. — ha ränt staka i maga to a 



ful frön has(t)it. 

 ränna v. II rdn sv. vb. intr. 2: 1) Löpa. — ha ha ränt 'if.vi 



sron 1. oga Tunn isskorpa har lagt sig öfver sjön 1. än. 



2) Åka kälke = ran haka. 

 ränna s. rknu f. — Jfr *flore (i fähus), vattenledare, vatturänna. 

 ränn-baeke ^) rinhaka m. Kälkbacke. [Knappast ngnsin -mh-\. 

 rännil rdml pl. -ramlar m. 

 ränning — ers. af varp 2. 

 rännlycka rånlfptju f. Löpknut. 

 rännsten rimthn pl. -ar m. 1) = hsv. [Jstad]. 2) Trottoar 



[pä landsbygden]. 

 ränsel rans^l pl. -^lar m. — Syn. kontti fi. [i Lll:s ordl. 



kunt], laukku fi. 

 ränta I räntu f. Procent. 

 ränta II reMtu f. Inälfvor af slaktad boskap. 

 *räpa 2) ripa sv. vb. intr. 1 Rapa. 

 *räseP) rksil pl. rasilar m. Räkel; jätte. 

 *räsor *) råstir pl. t. Fiskafskräde. 

 *räs-väni råsvåmb pl. -ar m. Snusker, okv. (ish. pä Larsmo- 



bönder). 

 rät rat adj. 



räta s. 7rdu ut. pl., f. Rätsida. 

 räta v. I råt sv. vb. tr. 1 Uträta. 

 *räta ■') v. II rat sv. vb. intr. 2 Sätta mjölk i jufret, om ko. 



rmidu 7'atar, u^ska ti hjcera at tvo vikur. 



1) Vb., Norge. 2) öb., Vb., Sm., Vg. (Rz 529 b). 3) Gr. § 

 36, 5 *reisell, jfr no. risil 1. rijsel m. idm. *) Under ngt skif- 

 tande form [med (7 1. e i l:a stafv. samt f. pl. t. 1. ntr. coll.] före- 

 kommer ordet i Öb., Hvbfj., EP., Nyl.. Ng. o. Wpal i Estl., Nb., 

 Vb., Hs. (Rz 552 a). Jfr no. reist isl. hreistr n. 'fiskfjäll'. 5) 

 Upptages i Lll:s ordl., men såsom fm. (= folkmål), isl. reta BH. 

 Vö., Nyl., Nu., Svea- o. Götald *räta (Bz 552 b), Br. ÖNyl. SM-e *reta. 



